267 
anhållit om förbud att till Stockholm ‚överföra och för- 
yttra »Kastved och annan egen afwell» och att i Reval 
mot bräder, ved och träkärl tillbyta sig spannmål och 
linfrö. De anhôllo om, att en sådan ansökning matte av- 
slas, da det vore en forlant forman, som allmogen sedan 
uråldriga tider klanderlöst nyttjat. Finska allmogen, 
särdeles den vid havet boende, hade så magra åkrar och 
ängar, att om den betogs rätt att hugga och till Stockholm 
utskeppa björk och alved och därigenom förtjäna någon 
penning, skulle K. M:t och kronan säkert komma att 
lida i sina inkomster. Det ankom på handlandena att 
så umgås med lantmannen, att han miste lusten att själv 
utskeppa sin avel. Invändningen, att för mycken skog 
föröddes, var av så mycket mindre vikt, som endast björk 
och al användes, vilka i riklig mängd funnos i Finland. 
Allmogen i Nyland gjorde sig så mycket mer förvissad om 
att vid missväxt få resa till Reval och mot bräder, ved 
och träkärl få tillbyta sig spannmål, som denna rätt bli- 
vit av överheten förlänt. Handlandena vore lika litet 
berättigade att göra allmogen intrång, som de själva ville 
tåla slikt tillbaka. 
Ännu ett memorial! inlämnades i denna angelägenhet, 
nämligen av de österbottniska bönderna Jacob Pålsson, 
Matts Antila, Johan Flänki och Johan Larsson. De sade 
sig hava varit föranlåtna att hos ständerna anhålla om 
ändring av K. M:ts resolution av 3 mars 1747, varigenom 
den österbottniska allmogens seglation på Stockholm 
och andra inrikes städer inskränkts och endast tilläts 
några få. Nu anhöllo de, att finska deputationen ville 
1 F, D. handl. n:o 104. Dat. Sthm 20 juli 1747. Inl., uppl. o. 
avg). 20 juli 1747. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
