270 
Harav foranleddes invanarna i Vasa att anhalla hos 
K. M:t att fa flytta till Kaskôn och dar åtnjuta stapel- 
stadsrättigheter. Att Kaskön var val belägen och att 
linet nödvändigt behövde en stapelstad hade allmogen i 
dess allmänna besvär redan 1738 ådagalagt, och K. M:t 
hade i resolutionen av 16 mars 1739 $ 75 lovat nådig för- 
klaring, sedan vederbörande inkommit med utlåtanden. 
Då ej allenast magistraten och borgerskapet i Stockholm, 
Åbo, Gefle, Helsingfors och Fredrikshamn utan ock kom- 
merskollegiet uti dess den 26 juni 1741 avgivna betän- 
kande på allehanda sätt sökt bestrida denna allmogens 
ansökning, kunde forf. ej underlåta att göra några pa- 
minnelser: 
1:0. Kommerskollegiet hade ej kunnat bestrida att 
Österbotten hade ett sådant läge att det borde hava 
rättighet till stapelfrihet, men likväl påstod kollegiet 
det vara ännu naturligare och riktigare att, i fall den ena 
provinsen ägde nyttiga produkter, men ingen fördelaktigt 
belägen ort till deras utförande, en annan och helst inrikes 
stapelort, som ej hade tillräckligt effekter, men gott läge, 
bleve deras stapelort. Härunder kunde man ej förstå 
någon annan ort än Stockholm. Men som Kasköns för- 
delaktiga läge för idkande av utrikes handel och seglation 
var nogsamt bevisad av f. d. landshövdingen i Österbotten, | 
greve Carl Frölich och ej av kollegiet kunnat bestridas, 
förföll detta argument. 
2:0. Kollegiet framhöll vidare, att de stapelstäder som 
funnos gagnade hela riket. Men då borde ej ett helt 
landshövdingedöme vara undantaget, synnerligast när det 
innefattade ett större land än Sverige, om Göta rike, 
Finland och de tyska provinserna avdrogos. Nu kunde 
Bidrag t. känned. af Finl. 
