276 
flöd därav kunde bringa en vara i vanpris. Men varorna 
från Österbotten kunde ej därigenom ökas, att de ut- 
skeppades direkt och ej heller torde österbottningarna 
mera än Stockholmsborna skänka sina varor åt utlän- 
ningarna. Det av kollegiet andragna exemplet om den 
svenska tjärhandeln var alldeles stridande mot vad kol- 
legiet åsyftade att bevisa och bekräftade endast skadlig- 
heten av att exporten av en i utlandet eftersökt vara 
inskränktes till ett eller få kompanier eller handelsgillen. 
Orsaken till tjärans ringa pris i jämförelse med 
förhållandet förr var att tjärukompaniet, som förr hade 
sitt säte i Stockholm och till vilket alla städer i Öster- 
botten voro förpliktade att årligen leverera ett visst 
kvantum för ganska ringa pris, höjt priset i utlandet så 
mycket, att man där börjat söka utvägar att få en så 
oumbärlig vara från andra orter. Engelsmännen började 
genom att utsätta premier uppmuntra tillverkningen 
av tjära i Vest-Indien och holländarna lärde folket i 
Norge att bränna tjära. Så snart dessa nya tjärbränne- 
rier tillväxte, föll även priset ‘pa svensk tjära. Tidigare 
hade samma orsak för övrigt bragt hollandarna att börja 
med ankarsmide. Hade kollegiet arbetat på upphävande 
av en sådan skadlig societet med hälften av det väl- 
menta nit, som kollegiet nu brukade för att hindra en i 
dess tycke skadlig, men vid sakens rätta skärskådande 
för riket mycket nyttig stapelstads anläggande i Öster- 
botten, så trodde förf. att till denna dag knappt någon 
tunna tjära blivit tillverkad varken i Vest-Indien, Norge 
eller Ryssland, utan hade den handeln varit Sverige helt 
tillhörig. Härav torde K. M:t och var och en oväldig 
finna, hvilketdera sättet med skäl kunde kallas kladderi. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
