278 
utländska varorna ur första hand, hade bort fa de ut- 
landska varorna for bättre pris än allmogen i Österbotten 
av städernas handlande där i orten, som måste taga varorna 
ur andra eller tredje hand. Så framt kollegiets påstående 
ägde grund. hade således köpmännen i Fredrikshamn 
utövat en straffbar egennytta. Vad vore då bedrövligare 
än att kollegiet, vars ämbete det oförgripligen varit att 
hämma sådant, icke uttalat något ogillande över ett slikt 
förfarande, än mindre vidtagit någon åtgärd däremot. 
Månne stapelstadsprivilegierna även inbegrepo en oin- 
skränkt frihet att öva självsvåld och egennytta? 
7:0. Det var visserligen sant, att Österbotten var ett 
till längd och bredd stort samt av Gud och naturen med 
ganska härliga förmåner begåvat land, men sant var ock 
vad kollegiet berättade, att detta land ej ännu var särde- 
les bebott och kultiverat. Därav följde emellertid icke, 
att det skulle saknat så mycket utskeppningsvaror som 
en stapelstad behövde, än mindre, att de därifrån härstam- 
mande produkterna vore oundgängliga, utan endast att 
de österbottniska produkterna kunde till 1000:de% för- 
ökas, när med det landet rätt hushallades. Erfarenheten, 
som var det bästa beviset, gav vid handen, att ingen pro- 
vins i hela riket hade så mycket utskeppningsvaror som 
Österbotten. Dessutom motsade kollegiet sig själv när 
det påstod. att Stockholm skulle förlora sin utrikeshandel, 
om en stapelstad inrättades i Österbotten. Om detta 
landskap ej ägde mera effekter än det själv behövde, så 
hade aldrig några stapelvaror därifrån kunnat föras till 
Stockholm och alltså hade Stockholm ej kunnat förlora 
genom en stapelstad där i orten. Författaren ville lämna 
till K. M:ts och var oväldig mans beprövande, om ej 
Bidrag t. känned. af Finl. 
