281 
som i vissa trakter hittills blivit taljda, skulle sagas, och 
hurusom den styrkt ständerna att ej tillåta allmogen att 
foryttra täljda bräder. Nystads borgerskap hade enligt 
stadens privilegier rätt att idka handel med utlandet och 
att utföra täljda bräder. Denna den viktigaste delen av 
deras köpenskap, skulle alldeles gå under och avstanna 
om inga sågade bräder finge utföras, när täljda ej mera 
funnes. Stadens undergång vore under sådana omständig- 
heter att befara. Den anhöll på grund härav att få utföra 
sågade bräder, och detta så mycket hellre, som en sådan 
rättighet kunde giva anledning till inrättande av flere 
sågverk, varigenom skogarna skulle sparas. 
Rörande brädhygget i Satakunta inlämnades ett me- 
morialt av Erik Mattsson från Nedre Satakunta och Wehmo 
härader. Han framhåller vikten av att de byar, vilka 
lågo i Hinnerjoki kapell, Lappo socken samt i skogsmarker 
inom Letala socken fingo behålla rätten att idka skogs- 
hygge. Jordbruket var eländigt i dessa trakter, men sko- 
garna voro så stora, att de för en del hemman hade över 
2 mils längd. Då enda manshjälpen vid dessa hemman 
var bonden själv, kunde han ej hinna klyva över 10 stockar 
om året, varav en så stor skog ej led skada. Ifall denna 
ansökan blev avslagen, anhöll man, att en undersökning 
måtte anställas. 
Ett antal ansökningar rörande förmåner för Helsing- 
fors inlämnades av borgmästaren H. I. Forstéen. I en 
skrivelse? anhöll han sålunda, att staden, som till följd 
av sjöskador ej hade tillräckligt egna skepp, skulle erhålla 
1 F. D. handl. n:o 67. Odat. Inl. o. uppl. 1 maj 1747. 
END handl. n:0721. "Dat. "Sthm 7 jan. 1747. “Inl. 0. uppl. 12 
jan. o. 18 febr., i komm. koll. 19 febr. 1747. Annot. fol. 61 d. 7 mars. 
Nat, o. Folk, H. 74, N:o 1. 
