290 
barheten. Officerare kunde man fa sålunda, att några av 
amiralitetet ständigt hade sin post vid de ställen, som 
utsetts till fartygens samlingsplatser. För lanttruppernas 
övning kunde de vanliga officerarna mot något extra 
arvode användas, eller också kunde skickliga personer 
av adel och ståndspersoner antagas, vilka för äran ville 
tjäna emot åtnjutande av lika rang med deras vederlikar 
av de ständiga regementerna. Även kunde friska expek- 
tanter och pensionärer förordnas därtill. Under krigstid torde 
riket gärna bestå såväl detta som annat krigsfolk fälttrak- 
tamente. Även gevären, som dock skulle återställas vid 
tjänstetidens slut, borde kronan bestå. 
»Att förmå och beweka Allmogen så mycket snarare 
hertill, kunde tillåtas, att så snart en tjänt på detta sättet 
3 år, hade han lof att gifta sig, sluppe under alla 6 tjän- 
steåren betala Mantals p:gr, samt efter deras förlopp wore 
aldeles fri för wärfning.» 
Kronan åsamkades visserligen kostnader, men de 
blevo dock mindre betungande än anläggandet av fäst- 
ningsverk, som dock »icke så fulleligen kunde försäkra 
Landet den trygghet, som ju vissare genom den nu om- 
talda författning stode att erhålla.» 
»Nyttan wore fordenskull ögonskenlig, ty wid förefal- 
lande örlog kunde den uti tjänsten staende Allmogen 
upbjudas, och efter omständigheterne förstärkas af de 
äldre och friblefna till Gränzens bewakande och deras 
hemwisters förswar. Kortel. hela landet, h:kt säledes wore 
bebodt af tillökbart krigsfolk, tillbörl. undfägna en främ- 
mande gäst, när och hwarest honom lyste att helsa pa, 
da den ständige krigsmakten imedlertid kunde blifwa till- 
hopa, utan att förswagas genom flera Besättningars 
Bidrag t. känned. af Finl. 
