294 
om vilka hemmansbrukare, som vore berättigade att 
idka seglation, hade föranstaltats av 1725 års kommission 
i Nylands och Åbo län och av landshövding von Essen i 
Österbotten. Regeringen hade visserligen redan vid 1739 
års riksdag lovat avgöra tvisten, men dock utfärdades 
1743 endast en interimsresolution. Slutligen hade den 
nu omstridda resolutionen utfärdats, sedan vederbörande 
styrkt, att de 1696 verkligen seglat eller på annat sätt 
bevisat sin rätt därtill. Han ansåg att finska deputationen 
icke var befogad att upptaga ärendet, enär Österbottens 
besvär remitterats till en annan deputation och de övriga 
ej anmälts i urskillningsdeputationen!. I likhet med 
Mollin ansåg han, att om deputationen likväl upptog saken, 
alla handlingarna borde anskaffas och städernas fullmäk- 
tige höras. De övriga ledamöterna däremot voro ense om 
att deputationen ägde rätt att företaga ärendet, ty enligt 
sin instruktion skulle den behandla ekonomiska angelä- 
genheter, som kunde anses vara av riksdagsnatur. Huvud- 
saken, d. v. s. upphävandet av resolutionen, skulle dock 
hänskjutas till kammar-, ekonomie- och kommersdeputa- 
tionen, som redan sades hava börjat därmed. Deputatio- 
nen ville dock förorda ett temporärt upphävande av 
resolutionen, tills ständerna hunnit uttala sig. För vin- 
nande av tid skulle likväl borgerskapet icke höras, isyn- 
nerhet som allmogen hade gammal hävd för sig. Dessutom 
kom sekvestern nu mycket olägligt, då allmogen ej varit 
förberedd på densamma. Slutligen stadgade allmän lag 
26 Cap. 4 § R. balk. och K. M:ts brev av 2 dec. 1741, att 
1 Besvär inlämnades även direkt till F. D., men Pazelius invaldes 
så sent i deputationen, att han måhända ej hade reda på saken. 
Se IT s. 7%. 13: 
Bidrag t. känned. af Finl. 
