301 
R. o. A. samt Presterskapet, äfven nu fritt ma lemnas 
att, tills vidare slut i hufvudmalet, öfverföra sin egen och 
seglations-frihet ägande byamäns afvel, utan att hôgst- 
berörde K. Resolution ma ligga demi vägen»!. Dock fann 
han det betänkligt att styrka till en sådan frihet under 
åberopande av att allmogen överallt i riket hade rätt 
att sjöledes överföra sin avel vart den ville, ty därav 
skulle följa, att allmogen hade större seglationsfrihet än 
städerna, särskilt i Österbotten. Ej heller ville han till- 
styrka det på den grund, att allmogen finge för litet be- 
talt i de österbottniska städerna, ty härtill torde städer- 
nas fullmäktige, om de blivit hörda, haft »något att skäli- 
gen påminna». Han ville ej heller styrka till en så oin- 
skränkt seglationsfrihet, att den kunde omfatta förbjudna 
varor, och fann, att lag och förordningar borde följas till 
hämmande av missbruk. 
Först den 27 aug. överlämnades betänkandet till stän- 
derna. I adeln infunno sig samma dag tvenne deputa- 
tioner, en från borgarståndet och en annan från bonde- 
ståndet. Den förra anhöll, att ärendet finge vila, tills 
ståndet hunnit kommunicera sina tankar däröver, den 
senare åter anhöll om skyndsam behandling ?. Frågan 
återupptogs verkligen först tre veckor senare, då ståndet 
omfattade Pazelius” reservation, sålunda godkännande 
deputationens förslag, att resolutionen temporärt 
skulle upphävas, tills ständerna hunnit fatta beslut 
i saken ?. 
? Citatet efter R. o. A. prot. (XVI s. 459). 
2 R. o. A. prot. 27 aug. 1747 (XVI s. 418 o. 429). 
> R. o. A. prot. 16 0. 30 sept. 1747 (XVI s. 455—67 o. 501). 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
