304 
som grundade sig på resolutionen av ar 1723 § 761. De 
som 1696 haft seglationsrätt, borde fa bibehålla den- 
samma. Vid förlänandet av denna rätt borde det likväl 
icke anses vara nog, om en socken hade en liten strand- 
remsa eller ett hemman fiskeränta, vilket nästan alla 
hade. 
Jacob Pålsson, som fått företräde, framhöll att un- 
dersokningarna voro orättvisa. Den ena hade föranstal- 
tats av landshövding von Essen under fôregivande av 
att landet ej stod ut med en kommission, den andra ater 
av landshôvdingeämbetet, vars tjänstemän voro släkt 
och vänner med en stor del av borgerskapet i de österbott- 
niska städerna. Därefter fingo Hagert och Trapp fôre- 
träde och anhöllo att få del av de skrifter allmogen i Abo 
och Björneborgs län ingivit med yrkanden pa seglations- 
rätt. Allmogen där hade likväl aldrig haft samma förmä- 
ner som den i Österbotten. Hagert erhöll akterna, men 
tyckes icke hava gjort sig någon brådska, ty en månad 
senare fick han en påminnelse att skynda med att 
återlämna handlingarna ?. 
Vid det avgörande sammanträdet upplästes till en 
början alla ärendet berörande akter?. Därefter framhöll 
bondeståndets talman, att Österbotten obestridligen haft 
seglationsfrihet, men om missbruk förekommit, borde de 
naturligtvis beivras. Då emellertid den undersökning, 
1 Modée Is. 379. Resolutionen är något dunkel i sin avfattning. 
Man stannar i tvekan, huruvida det i slutet nämnda förbudet att idka 
sjöfart med skutor och större fartyg endast avser allmogen i Väster- 
norrland eller även i Finland och Österbotten. 
? K. E. K. dep. prot. 24 aug. 1747. 
® K. E. K. dep. prot. 28 sept. 1747. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
