310 
mogen i Karelen vägen sjöledes öppen anda till Idensalmi, 
varifrån man, sedan en landsträcka passerats, kunde 
framkomma till åar och älvar, som direkt löpte till Uleå- 
borg. De funno det därför högst angeläget, att »Uleå 
stad» i Österbottens hövdingedöme, som dessutom i och 
för sig var nog stort och vidlyftigt, kunde med Kajana 
län och de norr om Uleåborg liggande socknarna jämte 
Rautalampi, Wiitasaari och Laukas socknar i Tavastehus 
län förenas med Savolaks hövdingedöme, sa att dessa 
trakters allmoge obehindrat finge idka sin handel på 
Uleåborg. Allmogen borde förövrigt med de andra 1 när- 
heten liggande städerna få upprätta marknads- och veder- 
lagsköpingsplatser på lämpliga orter. 
Då Borgå stads invånare åstundade idka sin handel 
med invånarna i Savolaks och Karelen även vintertid 
föreslogo petitionärerna inrättandet av tre marknadsplat- 
ser och köpingar i Idensalmi och Rantasalmi socknar, var- 
igenom allmogen utan att fara långa, obanade vägar, kunde 
tillhandla sig allt vad den behövde. Därstädes skulle be- 
folkningen kunna avsätta sina varor liksom förut i Nyslott 
och Willmanstrand utan att därvid vara förbunden att 
lämna dem till andra än dem som gåvo det bästa priset. 
Om nu Uleåborg jämte förenämnda socknar underlades 
hövdingedömet samt med andra städer finge anlägga 
små köpingar och marknadsplatser. och allmogen finge 
handla på de platser, vilka den fann lämpligast, så 
vore därigenom landets uppkomst, trevnad och förkov- 
ring att vänta, medan i fall detta förvägrades allmo- 
gen bleve tvungen att idka sin handel på ryska sidan 
och där inköpa spannmål, kreatur och salt. Då priset på 
salt såväl i Stockholm som annorstädes var långt högre 
Bidrag t. känned. af Finl. . 
