316 
likväl hade en sa förträfflig belägenhet for såväl export 
som import, att flere provinsers välstånd var beroende 
av densamma. Dess välstånd åter grundade sig på en 
livlig tillförsel av lantmannavaror. »Hvarföre ock Sta- 
pel Städer i gemen äro Landets beqwämlighet tillstadde 
och inrättade hwilken beqwämlighet icke allenast till 
en enda orts, utan hela Rikets allmänna nytta exten- 
derades». 
I annan händelse skulle många finska, västernorr- 
ländska och andra vid saltsjön liggande uppstäder i ri- 
ket med skäl kunna fordra stapelrätt. »Men inskränknin- 
gen deraf hafwer det oryggelige fundament, att Stapel- 
städernas antal bör wara reglerat och proportionerat ef- 
ter hela Rikets situation, styrka och sammanslagne pro- 
ducter.» Ty endast ett högt pris pa dessa varor 
kunde giva den vinst av handeln, som togs från utlän- 
ningen. Den vinst åter, som de inkommande varorna 
gåvo, vanns av de medborgare, som tillhandlade sig dem. 
En rätt hushållning fordrade därför ett noga skärskådande 
av produkternas mängd i förhållande till de nuvarande 
stapelstädernas antal, innan någon ytterligare tillstaddes 
att däruti »participera». 
Huvudfrågan var, huruvida de orsaker, som förmått 
konungarna 1 äldre tider att inskränka den norrländska 
och västerbottniska handeln till Stockholm allena kunde 
sägas ännu äga bestånd och huruvida anläggandet av 
en stapelstad i Norrland kunde föranleda någon ändring 
i Stockholms privilegier. 
Stockholms privilegier, särdeles de äldre, gåvo nog- 
samt vid handen, att man därvid fäst avseende vid sta- 
dens understödjande och bestånd. Om än de norrländska 
Bidrag t. känned. af Finl. 
