318 
som ytterligare komme att förvärras genom inrättande 
av flere stapelstäder. 
Därefter gjorde kollegiet en jämförelse mellan de 24 
svenska stapelstäderna och de genom dem utskeppade 
produkterna, vilka årligen stego ungefär till 5 14 miljo- 
ner d. smt. Då Stockholm och Göteborg utskeppade ?/,, 
så återstod för envar av de övriga 22 städerna 1 medeltal 
endast något över 80 000 d. smt. Härav syntes följa, att 
i riket redan funnes nog, om icke alltför många stapel- 
städer. Detta åter var förnämsta orsaken till den i sta- 
pelstäderna överklagade näringslôsheten. 
Handeln i ett land stod sig bättre, när där funnos 
större och förmögnare stapelstäder, från vilka de mindre 
städerna kunde liksom ifrån magasiner och nederlagsorter 
hämta de nödiga utrikesvarorna. Av den föreslagna sta- 
pelinrättning 1 Norrland skulle de främmande hava myc- 
ket större nytta och fördel än riket och dess egna un- 
dersåtar. Även kronan hade att befara en ansenlig minsk- 
ning 1 inkomster. 
Slutligen anförde kollegiet, att invånarna i Kymmene- 
gårds län, trots stapelstaden Fredrikshamn, icke erhöllo 
bättre betalning för sina produkter, ej heller bättre pris 
på för dem nödiga utrikesvaror än de västerbottniska. 
för vilka Stockholm var stapeln. I fall invånarna i upp- 
städerna och pa landet hade orsak att klaga över ogynn- 
samma priser, så borde orsakerna till ett sådant missför- 
hållande undersökas. 
På grund av de anförda skälen kunde kollegiet ej styrka 
till ansökningens villfarande, helst Österbotten ej var 
särdeles bebott och kultiverat och icke inom sig själv 
ägde så mycket effekter till utskeppning, som för en sta- 
Bidrag t. känned. af Finl. 
