347 
de större om 24 och 36 daler. Men pa de ännu större, där 
summorna pa grund av deras olikhet nödvändigt måste 
skrivas, lät det sig icke göra. Vad slutligen det tredje forsla- 
get vidkom, så var det icke möjligt för banken att åstad- 
komma sa mycket skiljemynt, somi förstone askades; dock 
skulle banken så långt förrådet någonsin tillät, söka gå 
envar till handa. En god början var gjord med de 30 fjär- 
dingar ! slantar, som generalguvernör v. Rosen tagit med 
sig förutom vad banken fjärdingstals utgivit till åtskil- 
liga andra 2. Ärendet föranledde sedermera icke någon 
åtgärd från deputationens sida à. 
. Huru obetydlig industrin i Finland var, belyses av 
det ringa antal ärenden rörande denna näringsgren, som 
deputationen hade att handlägga. Icke mindre än tre av 
dessa ärenden voro föranledda av tvistigheter mellan 
järnbruken och den kringboende allmogen rörande kol- 
leveranserna. 
? En fjärding slantar — 300 daler; se följande not. 
? S. U. brev d. 23 juni 1747. Tom I n:o 95. Civilexp. reg. 18 aug. 
1747. Utskottet avslog anhållan att sjüledes fa föra skiljemynt och 
plåtar till Finland och Norrbotten. Följande år kunde mera fas, 
enär en stark myntning pågick. Dessutom bleve de nya sedlarna 
sannolikt begirligare i Finland på grund av att summan trycktes även 
på finska. S. U. brev d. 6 okt. 1747. Tom I n:o 132. Civilexp. reg. 24 
okt. 1747. På Wredes anhållan skulle 6 000 d. smt eller 20 fjärdingar 
slantar sändas till hans hövdingedöme. 
S. U. brev. d. 10 dec. 1747. Tom II n:o 53. Civilexp. reg. 3 febr. 
1748, betonar att även under 1748 en starkare myntning var nödig. 
$ F. D. prot. 3 juli 1747. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
