352 
remittera ärendet till kammar-, bergs- och kommerskol- 
legierna, som sedan ägde hora landshövding och bruks- 
aigare.1 I sitt svar framhöllo kollegierna bland annat, 
att de i likhet med landshövdingen och brukets ägare 
agenten Nordencrantz icke ansago angelägenheten vara 
en riksdagssak, som kunde av deputationen upptagas. ? 
Deputationen var emellertid av annan asikt. Enligt for- 
ordningen av den 4 aug. 1727 kunde det, som angick ett 
stands, ett landskaps eller en menighets intresse, uppta- 
gas i allmänna besvär, och enligt sin instruktion skulle de- 
putationen upptaga ekonomiska angelägenheter fran Fin- 
land. Slutligen hade saken även omnämnts i landshöv- 
dingens riksdagsrelation. Kollegierna och landshövdin- 
gen hade ansett, att staden, landet och bruket kunde 
existera samtidigt. Men deputationen menade, att brist 
pa manshjälp vore rådande i trakten och tjänlig skog 
likaledes saknades. Genom brukets anläggande skulle till- 
verkningen och exporten av träkärl lida. Därtill kom, att 
överenskommelsen med allmogen påstods vara oriktig. 
Bergskollegiet torde hava givit tillstånd med tanke på 
de skogar Nordencrantz själv ägde, dem han dock seder- 
mera delvis sålt. I fråga om uppdämningen åter, hade dess 
möjlighet av landshövdingen endast förnekats under för- 
utsättning, att masugnsarbetet började sedan varfloden | 
var förbi. Slutligen hade vid den av Ehrenmalm anställda 
besiktningen intet ombud för Nystad varit närvarande. 
Deputationen ansåg därför, att ny undersökning borde 
1 F. D. prot. 20 febr. 1747. 
2 F. D. handl. n:o 101. Dat. Sthm 30 juni 1747. Inl. 11 juli, 
uppl. 13 juli, kommunicerats med riksd. fullm. 16 juli 1747. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
