Manskapets livmundering approberades, ehuru byxorna 
voro utslitna. Likaså trumslagarnas, för vilka jackor, 
hattar, skjortor, strumpor ännu icke utbekommits. För 
soldaterna resterar ännu 128 hattar, 181 skjortor och 3 par 
strumpor 1). 
Greve J. G. Oxenstjerna till Hertig Karl av Söder- 
manland den 11 oktober 1788. 
Då jag skildes från Finland var alt i ett förvirradt till- 
stånd. De brister av hvilka Arméen trycktes, omöjlighe- 
ten att afhjälpa dem vid hindrade trupptransporter, ehuru 
vigtiga dessa bekymmer voro för ögonblicket, syntes ändå 
små, i jämförelse med de olyckor af hvilka det hela var 
hotadt. Då insågs ingen annan utväg till en snar och ön- 
skad undsättning än en riksdag och allas hjertan suckade 
enhälligt efter denna fredsljusning ?). 
Forran konungen lamnade landet och atervande till 
Stockholm, öppnades hans ögon för arméns bristfälliga 
utrustning och han sökte få denna brist avhjälpt, vilket 
framgår av det brev han från Kymmene gård d. 17 aug. 
1788 avlät till gen. maj. Schönström. I brevet anmodas 
denne, att »genom någon kunnig, förfaren och för oss 
pålitlig man» låta undersöka huruvida »det behof af flere: 
beklädningspersedlar hvaruti Wår i Finland församlade 
armée sig f.n. befinner», kunde avhjälpas ur de tillgångar 
som finnas inom landet. För detta ändamål anbefalles 
Schönström att genast begiva sig till nordliga delen av 
1) Krigsark. i Sth. 1788—1790. Siegroths ark. 6. 
2) Minnen ur Sveriges nyare Historia samlade av Schinkel. 
Bihang utgiv. av Boéthius. Upsala 1880. N:o 24. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
