on 
Or 
lata uttaga, emot skriftelig forsekran att detsamma återfå 
af Forradet 1 Lovisa.» 
Under sa fatala forhallanden var det icke svart att 
förutsäga följderna. Den förteckning pa »felande och 
ärforderliga» trosshästar, som Siegroth i sitt förslag av 
den 11 april 1789 uppräknar, uppgick ensamt for Helsinge 
reg. till 102 st. samt for artilleriet till 141 st. For hela 
hans fördelning, bestående av 4 reg. och en bataljon, 
uppgick den felande summan av trosshästar till 266. — 
I samma skrivelse säger han sig även för trossen sakna 
91 kuskar och 55 kärror !). 
I september 1789 klagar Siegroth över så stor foder- 
brist, att trosshästarna icke kunde användas i de vanliga 
körslorna. Och senare att hästar störtade i sådan mängd, 
att man förmodade det någon smittosam sjukdom utbru- 
tit bland desamma. Detta visade sig dock icke vara fallet. 
Veterinären Nils Vestman säger nämligen i den 
rapport han från Filpula läger d. 3 okt. 1789 avgav till 
Siegroth, efter den besiktning han enligt order utfört på 
artilleriets hästar, att han funnit: »ingen annan smitto- 
sam sjukdom, som förorsakar deras störtning, än den, som 
härrört af otillräckelig föda, hvaraf de mästa äro redan så 
ur stånd satte, att de näppeligen på lång tid, kunna repa 
sig så mycket, at de blifva tjenstbara»?). 
Den 3 sept. 1789 skriver Siegroth till intendenten, 
baron Klingspor, att trosshästarna, som i anledning av 
fiendens närhet om nätterna måste hållas beredda och om 
dagarna haft mycket dåligt bete, på vilket, likasom på 
furaget, numera icke finnes någon tillgång varken vid 
5) Siegroths ark. 6. 
*) Meijerfelts ark. II. 11. Brev o. rapporter. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
