63 
Vid generalmönstringen d. 14 jan., säger Anckarsvärd, 
klagade alla vid mitt regemente, »att de icke fått ut sine till- 
öknings penningar under expedition, sine loner och den pro- 
vianten nu tillhörande en skilling om dagen pa hvar man.» 
I sin nöd skriver slutligen Anckarsvärd till konungen, 
hertig Karl, överamiralen och baron Ruuth samt fram- 
lägger sin svåra ställning och avsäger sig allt ansvar, om 
han, i följd av bristande penningmedel, icke skulle få flot- 
tan färdigutrustad till nästa kampanj. Med samma post 
och i samma syfte avsände han ytterligare brev till hertig 
Fredrik, statssekreteraren Carlson samt Gust. Armfelt: 
till den sistnämnde tydligen i hopp att denne, såsom 
konungens gunstling, även skulle söka hos honom häva 
»de misstankar, hvarmed han oskyldigt straffar mig» 1). 
vilka han sade sig aldrig förtjent, såsom framtiden nog 
skulle komma att visa. 
Då ingen förbättring varken i ett eller annat avseende 
följde, blev Anckarsvärd tvungen att i febr. åter vända sig 
till Klingspor. Han framställde för honom, huru nöd- 
vändigt det var att nödiga medel nu skulle erhållas för 
flottans utrustning. »Allt» säger han, »hade redan länge 
sedan afstannat, om jag ej nu nyttjat egen kredit, uppå 
hvilken jag redan hos privata negocierat 20,000 rdr. till 
aflöningar och sjukhus, underhåll. Klingspor medgaf 
allt», axlade sig »och därmed var intet hulpet»?). 
1) Syftar på konungens misstanke, att även Ankarsvärd varit 
med om Anjalastämplingarna. 
2) Det tövade dock icke länge, förrän Anckarsvärd befria- 
des fran sina omsorger för flottans utrustning, men i stället 
träffade honom en annan oväntad olycka, då han d. 2 mars 
arresterades på Sveaborg och under bevakning fördes över 
Kvarken till Stockholm, varest han hölls fången på Drottning- 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
