64 
Att Klingspors ställning under dessa förhållande icke 
var avundsvard, kan salunda val forstas. Ty det var till 
honom alla agde vanda sig, som hade fordringar hos 
kronan. Det var han, som med en otillräcklig eller ofta 
fullkomligt tom kassa, skulle tillfredsställa allas fordringar 
och i första hand fick uppbära allt det obehag, som blev 
en naturlig följd av penningbristen. 
I likhet med Anckarsvärd ser sig även Klingspor 
tvungen att på privat väg upplana penningar for de allra 
nödvändigaste behoven. Han bjuder ut riksgäldsobligatio- 
ner, vilka dock ingen vill emottaga mot mindre än 12 %, 
rabatt. Om dessa hans affärer yttrar Anckarsvärd i sina 
»Minnen»: »Penningebristen fortfar och eländet tilltager 
dagligen. Baron Klingspor har åter rest till Åbo genom 
Tavastehus och på begge ställen gjort misslyckade försök 
i negociationsvägen»!). 
D. 29 sept. 1788 skriver Klingspor fran Lovisa foljande 
promemoria till generallöjtnanten greve Meijerfelt: »Saval 
genom Hans Kong. Höghet som flere har jag blifvit under- 
rättad om den förlägenhet med Penningar, hvaruti Herr 
G. G. L. o. Commendeuren sig befinner, hvarfôre jag nu 
har innelykt for äran afsinda 500 rdr. sp. med anhållan 
at Herr G. G. L. o. C. af dessa Penningar framför andra 
utgifter täckes lata afliqvidera manskapets Portions Pen- 
ningar. — Som berättelse far jag äran giva H. G. G. L. o. C. 
vid handen at jag dessa Penningar i dag i staden uplant» ?). 
holm intill d. 7 maj, då han frigavs, De misstankar for politi- 
ska stämplingar som riktats mot honom, visade sig icke hava 
agt nagon grund. 
1) P. 74. Ankarsvärds Minnen. 
2) Riksark. Ryska kriget 1788—1790. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
