66 
terna for, enligt hans åsikt mindre ömmande behov tills 
vidare fingo anstå. Såsom sådana ansåg han portionsskil- 
lingen för soldaterna, varföre antagas kan att klago- 
skriften utgått just från dem, vilka ansågo portionsskil- 
lingen böra utfalla framom andra utgifter. Han fram- 
lägger därföre till kommendörens bedömande, huruvida 
han icke gjort riktigt i att innehålla portionsskillingen, 
då »soldaten ej kan lida någon nöd så länge provianten 
ordentligt utfaller». Däremot, ansåg han, att penningarna 
vore mera av nöden såväl för uppköp av foder för arméns 
trosshästar, som för sjukhusen, »då de sjukas elände och 
mortaliten skulle ökas om icke utgifterna dertill något när 
kunna bestridas», samt för officerarnas fälttraktamente, 
vilket på en lång tid icke utfallit. Åtminstone, säger han, 
torde utbetalandet av denna sistnämnda post vara lika 
nödvändig som portionsskillingen för soldaten. 
Efter denna förklaring fortsätter han: 
»På Kongl. Meij:ts nådiga befallning har jag emottagit 
detta Öfver Inseende öfver Krigskommissariatet, och 
ingenting, utom att uppfylla Dess nadiga vilja och Väl- 
behag, har kunnat förbinda mig at bibehålla en befattning, 
som varit och är åtföljd med så mycken omsorg och be- 
kymmer. 
Jag har bjudit till at uppfylla detta mig i nåder anför- 
trodde Värf till Kongl. Maij:ts nådiga Wiljas fullgörande 
och arméens på bästa sätt existerande, hvilket jag vågar 
åberopa mig Herr Grefven en Chef Commenderande Gene- | 
ralens och Commendeurens samt hela arméens ojafaktiga 
vitnesbörd, och detta allt i den glada apparance om det 
rättvisa vederfarande och den tillfredsställelse som at- 
minstone min egen heder och samvete mig ej neka. 
Bidrag t. känned. af Fin]. 
