sl 
kvarter vanligen icke nägot särskilt plägade inträffa, som 
skulle fordra närvaro av ett större antal herrar adjutanter, 
än de som hos honom hade sina tilldelta detaljer, och 
dessa sålunda endast komme att »intaga och borttaga i 
qvarteren utrymme för truppen», varför han fann det 
vara bäst, att de återginge till sina respektive regementen 
eller till sina hemorter !). 
I sommarlägren voro regementena vanligen inrymda i 
tält, vilka voro täckta med granris, men på hösten, då 
kyligare väderlek inträdde, kunde dessa icke mera fylla 
sitt ändamål. Manskapet måste då, för att kunna ut- 
härda i kölden, lägra sig kring stora stockeldar, och vid 
dessa blevo de, såsom Siegroth uttryckte sig, »stekta på 
endera sidan och förkyldes på den andra». 
I synnerhet var sjukligheten inom Södermanlands rege- 
mente under hösten stor och dödligheten under den föl- 
jande tiden oerhörd; vartill orsaken ansågs hava varit 
truppernas förläggning i tält sent på hösten, tränga och 
osunda boningar, proviantens dåliga beskaffenhet och brist- 
fälliga sjukanstalter. 
Då därföre trupperna alltmera begynte lida under vistel- 
sen 1 tälten, anhöll Siegroth d. 15 okt. hos vederbörande, 
att manskapet måtte få lämna sina sommarläger och 
intaga vinterkvarteren. — Kort efter denna anhållan utgav 
även hertig Karl sin order till regementena att inrycka i 
vinterkvarteren, vilket skedde d. 20 okt. 1788. 
Oaktat man sålunda hade sett vilka menliga följder 
det hade att trupperna vistades uti sommarlägren ännu 
på senhösten, så kvarhöllos dessa dock följande år ännu 
längre. Man hade sålunda ingenting lärt, vilket framgår 
— 1) Meijerfelts ark. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 6 
