102 
Det är icke kant huruvida de ônskningsmäl ovananförda 
brev innehöllo, blevo tillgodosedda. Att desamma emeller- 
tid utgjorde endast en brakdel av alla i samma syfte fram- 
ställda krav, kan man sluta sig till med kännedom om den 
brist, särskilt pa dugliga fältskärer, som vid denna tid i 
allmänhet var rådande. Det ar därföre högst sannolikt 
att ifrågavarande önskningsmål icke kunde villfaras, samt 
att regementena i bästa fall fingo nöja sig med sjukvårdare 
av samma kvalité och med samma meriter som Siegroth 
i sin sista skrivelse beklagar sig över. Ur de ovan anförda 
skrivelserna framgår de svårigheter man hade att bekämpa 
för att kunna tillgodose den nödvändiga sjukvården. Dessa 
svårigheter vållades av bristen på fältskärer, förorsakad 
av fältsjukans härjningar även inom deras leder och fält- 
skärernas bristande utbildning. 
Ehuru man icke i rapporter anträffar klagomål från de 
i Savolaks förlagda regementena över missförhållanden 
av ovannämnda slag, kan dock antagas att tillståndet 
även därstädes var enahanda och styrkes man ytterligare 
i denna uppfattning av det yttrande v. Döbeln i sina 
anteckningar fäller. Han säger: »Brist af Fältskärer gorde, 
att de stackars blesserade lågo 11 dygns tid med första 
förbindningen, så att åtskillige haft mask i såren; detta 
är ock ordsaken att ganska många dödt sedermera på 
Lasarettet i Jorois» 1). 
Redan i en generalorder av d. 24 dec. 1788 sökte förste 
fältläkaren Salomon, ehuru med ganska ringa resultat, att 
för framtiden råda bot for missförhällandena i sjukvården. 
I ordern anbefalles nämligen regementsfältskärerna att 
insända namn förteckning över de ordinarie komp:i faltska- 
1) Några anteckningar av v. Döbeln p. 121. 
Bidrag t. känned, af Finl. 
