120 
finnen i allmänhet är snål, envis och vildsint; dock finnes 
förmodl. här många undantag att göra». 
Slutet av brevet lämnar intet tvivel om den sinnesför- 
fattning under vilken detsamma nedskrevs och talar icke 
gott för trevnaden under vistelsen i Finland. Bengt anhål- 
ler bland annat om att med nästa post honom måtte till- 
sändas hans »Claver noter — — — — eller tänk aldrig på 
att mera hos mig kunna finna minsta gnista af munterhet 
— — — — älsken hvarandra bade à egna och mina vägnar, 
hälsen till Systrar och Cousiner mer och mindre ömmt! 
och tviflen aldrig på dens tillgifvenhet som skrifver och 
leds till döds i Finland». — — 
På nyårsdagen 1790 skriver Bengt från Karis Åsenby 
till sina bröder Carl och Eberhard i samma trista och pessi- 
mistiska stämning, under vilken han hade avslutat det 
gångna året. Han säger: »Point de Compliment i anledning 
af det nya året; flere års ärfarenhet har lärdt att aldrig 
mera ondt på engång inträffat, än just då jag med visshet 
märkt, att de mäste kända önskat mina välfärd. Och ju 
ifrigare allmänheten önskar frid och låga utskylder, ju . 
mera förhöijes de senare och ju omüijeligare blifver den 
förra att ärhålla. — Tro dock icke att jag försumar, 
att innerligt åstunda Bättre tider 
för det allmänna, men jag adresserar icke mina ömma 
suckar i den delen till någon af jordens vise Befallnings- 
män, och väntar mig aldrig den glädjen i Sverige att få 
se enighet i beslut och en oegennyttig nit och drift i deras 
värkställighet, för att mota den utmärglade och sömniga 
Rikskroppen 1 sitt fall». — 
Det missnöje och den fôrargelse, som vallades av de 
oregelbundna och flere mänader uteblivna utbetalnin- 
Bidrag t. kinned. af Finl. 
