125 
da jag nedbäddad i en Släda fördes hit. Nu är Gudi lof! 
febern borta, men gickten är envis. I morgon far jag börja 
med China, som jag hoppas skall återgifva mig styrka att 
vända om till min post. Nu är jag bara skinn och ben. 
Jag behöfver all min Filosofie för att trösta mig öfver den 
olyckan att icke hafva kunnat deltaga i mina Cameraders 
odödeliga dra! — — — — 
Om Bengt heter det i »B. G. Geijer och hans ättlingar: 
Han hade i mangt och mycket ej obetydligt inflytande pa 
E. Gustaf Geijers framtid. Vistades mycket pa Ransäter, 
var kusin till hans far. Hade mycket umgåtts i stora varl- 
den och föreslog den »svärmande ynglingen» (Geijer) att 
prova sina krafter som informator, tillskrev i detta syfte 
friherre Matts Ramel, men svaret tlev efter upplysningar 
från akademin, nekande. Detta bragte Geijers själ i 
uppror, det gällde visa världen att man dugde till något, 
och så föddes äreminnet över Sten Sture. Även i andra 
avseenden hade Rappholt inflytande på Geijer, som också 
i sina minnen om honom säger: »Haf tack också du, bort- 
gangne välgörare, hvilken jag är skyldig ej blott bekart- 
skapen med fosterlandets skalder, hvilkas dikter jag så 
ofta hörde af din röst, utan ock att mina första lärospån 
i tonkonsten ej blefvo fruktlösa. Och på ett annat ställe: 
»Öfver allt där en talang finnes förstår han att fatta den 
— han var en utmärkt människa» — — — En sägen 
berättar att R. pa en av sina resor skulle blivit fader till 
Napoleons general Rapp. — 
Thomas, som svårt sårades i striden vid Savitaipale, 
blev som fånge ford till ryska lägret, där han redan an- 
komstdagen avled. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
