IX. 
Faltskars-undervisningen, schismen mellan kirur- 
giska societeten och collegium medicum. 
I sina »krigshistoriska intyg» om behovet av läkare vid 
svenska armén säger Liljenwalch: »Före slutet af 
förra århundradet beräknade man aldrig behofvet af läkare 
efter annat än efter arméns fredsfot. Då kriget utbröt, 
följde man den bekväma men förderfliga grundsatsen, att 
först sedan sjukdomarna börjat sina härjningar tänka på 
att anskaffa läkare, hvar och huru man kunde få dem. 
Vi känna alla, att man vid dessa tillfällen endast på högst 
ofullkomligt sätt häruti lyckades.» 
Svårt straffades man under Sveriges krig på 1700-talet 
för de synder, som därunder begingos mot hälso- och 
sjukvårdslärans grundprinciper och man fick erfara mycket 
sorgliga följder av försummelsen att anskaffa läkare och 
sjukvärdspersonal. Dock var man, t. ex. under pommerska 
krigets senare år, i tillfälle att se huru de epidemiska sjuk- 
domarna härjade inom armén men huru efter vidtagna 
sanitära förbättringar — en ändamålsenligare anordning 
av provianteringen, inrättande av särskilda sjukhus, där 
läkare i stället för okunniga fältskärer anställdes — de 
Bidrag t. känned. af Finl. 
