159 
dragit sig, att som andra rättskaffens medborgare ställa 
sig till Mai:st och kronans tjenst, utan vägrat mottaga 
alla de honom af Coll. åtskilliga gånger erbjudna beställ- 
ningarna». 
Brandt förklarade »att han på grund af enskilda ange- 
lägenheter, — tvistemål i arfsfråga i Svea Hofrätt — varit 
tvungen att uppehålla sig på orten och därigenom hindrats 
att fullgöra ifrågavarande åliggande, — — — men ville han 
nästkommande vår detta åliggande oundgängligen fullgöra». 
Då Brandt sålunda enligt Coll:s förmenande visat sig 
hava haft skäl för sitt handlingssätt, ehuru han dock 
tidigare hade bort därom anmäla, prövade Coll. låta här- 
med bero, och tillsades han att ovillkorligen nästa vår 
fullgöra vad författningarna till doktors-gradens erhål- 
lande stadga. 
Något allvar synes Brandt dock icke hyst med 
avseende på de löften och försäkringar han avgivit och 
ganska liten synes den respekt varit som Coll. med. bud 
och befallningar utövade på honom. 
Ty följande år, d. 18 mars, såg sig Coll. tvungen att 
ingå till Överståthållaren, Akademie Kanslern, Excellen- 
sen Carl Sparre med anmälan att, enligt Kongl. 
brevet av den 4 juni 1788, Coll. låtit uppkalla och 
påminna med. kand. Brandt, att efterkomma den av 
Coll. givna befallningen. Men då han, oaktat han flere 
gånger allvarsamt blivit påmind om denna sin skyldighet, 
likväl kvarstannade 1 Stockholm, hade Coll. sett sig tvun- 
gen, att förbjuda honom att utöva den »medicinska veten- 
skapen», emedan han nekat ej blott att emottaga lasaretts- 
sysslan, utan även att lämna sin hjälp vid den i Karls- 
krona härjande farsoten. 
Nat. e. Folk, H. 74, N:o 2. 
