183 
funnos inom faltsjukhusen i Lovisa. Men med det ringa 
antal läkare och sjukvardspersonal, som stodo sjukhusen 
till buds, är det lätt att förstå huru ordningens uppratthal- 
lande och de sjukas övervakande 1 hög grad försvårades. 
På denna tid och ännu långt senare togos läkarna ej 
till råds då det gällde hygieniska anordningar inom sjuk- 
husen och då missförhållanden påpekades, blevo dessa icke 
beaktade eller också så sent rättade, att följderna ej mera 
kunde förekommas. Viktiga sanitära frågor bestämdes 
av de militära myndigheterna och därvid voro ofta andra 
omständigheter, ekonomiska, personella och bekvämlig- 
hetsskäl m. m., de avgörande. Då sålunda en enhetlig 
ledning, grundad på sakkunskap, icke alltid kunde göra 
sig gällande, måste ofta förhållanden inträda, som icke 
kunde lända sjukvården till fromma. 
Sannolikt var det just de missförhållanden, som vid 
denna tid härskade vid sjukhusen i Lovisa, som föranledde 
Salomon att i sitt sista brev anhålla hos kommendören, 
att de av honom bifogade ordningsreglerna »matte genom 
behöriga ordres komma till värkställighet». 
Dessa regler äro av följande lydelse: 
1:0) »Att Siukhus Vaktmästarne, efter hvad Reglementet 
utstakar, ei matte sysselsättas utom Siukhuset; hvarigenom de 
hindras i deras egenteliga göromål, som är hushallningens var- 
dande innom hus, samt snygghets och ordnings bibehållande; och 
hafva de för at kunna ansvara, det all ting värkställes som af 
Medici är befalt, at niuta mat och säng i Siukhuset på det De 
altid där må vara tilhands. 
2:0) Siukhus Commissarien besörjer däremot alla Siukhusets 
ärender utomhus och anskaffar till huset alla dess behofver samt 
tillser, at dricks och matpersedlarne gode och riktigt vägde till 
huset ankomma. 
Nat. Folk, H. 74, N:o 2. 
