186 
Med dessa ordningsregler avsåg Salomon att hos sjuk- 
husbetjeningen inprägla, vad deras tjänsteplikt krävde. 
Framförallt borde de bemöda sig om att ingen försummelse 
vid de sjukas omvarnad finge komma dem till last. Han 
bestämmer därföre, att vaktmästarnas och sjukvaktarnas 
tid icke finge upptagas av några sysselsättningar utom 
sjukhuset. De förras skyldighet var nämligen att upprätt- 
hålla ordning och snygghet, biträda vid hushållningen, 
verkställa allt vad läkarna ålade dem samt tillse att sjuk- 
rummen flitigt vädrades. Sjukvaktarna åter ägde tillse, 
att de sjuka icke erhöllo annan föda än den som blivit 
dem föreskriven på sjukhuset samt att de sjuka skulle 
hålla sig rena och snygga. 
I dessa ordningsregler fäster man sig vid den stora vikt 
som redan på denna tid lades på de hygieniska anordnin- 
garna, vilket tyder på att man icke mera satte sin tillit 
uteslutande till medikamenterna. Ehuru smittoämnets 
natur ännu var okänd, hade dock erfarenheten lärt, att 
frisk luft och renlighet vid sjukdomars behandling i all- 
mänhet, i väsentlig grad verkade ej blott till att hindra 
deras spridning utan även att mildra de svåra följderna 
av desamma. 
Därföre säger Salomon att tvätterskan bör ägna »stôrre 
omsorg än hittills vid skjortors och bandagers tvättning». 
Särskilt betonar han vådan av att använda orena säng- 
och gångkläder. Orena och nedfläckade madrasser och 
lakan borde alltid tvättas, innan de användas för nyan- 
komna sjuka och alla sängkläder ofta vädras och svavlas. 
Likaså var det viktigt att den sjuke genast vid intagningen 
erhöll skjorta från sjukhuset och icke, som tidigare inträf- 
fat, i flere veckor tvangs att begagna »sin orena skjorta». 
Bidrag t. känned. af Finl. 
