187 
Aven för de dödas begravning lämnas föreskrifter till 
stadsbefolkningen för att hindra smittans spridning vid 
dessa tillfällen. 
Tidigare har framhållits, hurusom läkarna stodo makt- 
lösa inför alla försök att hämma rötfeberns härjningar. 
Även Ekmarks sista brev av den 19 november!) visar i 
vilken pinsam belägenhet läkarna voro försatta, då de 
sågo att all deras möda var fruktlös och att intet uträttas, 
»oaktadt alla flyttningar, preservationers nyttjande och 
noga tillsyn om vederbörlig snygghet och renlighet». 
Såsom sista utväg hade läkarna därför föreslagit artil- 
lerikasernens inrättande till sjukhus, för att kunna dit 
överföra de sjuka från sjukhuset N:o 1, varigenom en 
grundlig desinfektion av sistnämnda sjukhus möjliggjor- 
des, innan nya sjuka ånyo skulle där intagas. 
På detta förslag, som framställts redan i slutet av sep- 
tember, hade likväl ännu ej något bestämt svar ingått; pro- 
jektets genomförande hade sålunda stannat vid blotta löften. 
Först efter förnyade påminnelser erhölls besked i frå- 
gan d. 23 november, alltså tvenne månader efter det för- 
slaget första gången framställts. 
Skrivelserna hade kommunicerats Direktören över 
arméns sjukhus i Lovisa, majoren Sten Gete, som i 
memorial av d. 23 nov. uttalade en helt annan åsikt än 
läkarna. Han sade sig tvivla på nödvändigheten att vid- 
taga de föreslagna åtgärderna och betonade de svårigheter, 
som komme att möta vid förslagets realiserande. Förkla- 
ringen var följande: Liljehorn hade visserligen talat med 
honom om artillerikasernens inredande till ett 4:de sjuk- 
hus, men då antalet sjuka, som från regementena insändes 
1) Krigsark. i Sth. Kriget 1788-—1790. Meijerfelts ark. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
