193 
regementena. — Salomons anhållan, att läkarna i denna 
fråga skulle tillerkännas bestämmanderätten var därföre 
fullt berattigad. — Antagligen ledsnade major Gete slutli- 
gen pa sin direktorsplats, da han icke fick styra och ställa 
efter eget tycke, ty han tyckes snart därefter ha lämnat 
densamma. Klingspor skriver nämligen d. 23 juli 1789 till 
konungen, att friherre Munck anmält, att en direktör 
nödvändigt matte tillsättas vid sjukhuset i Lovisa, »samt 
därtill föreslagit Tullförvaltaren Printz som med en 
oförtruten nit och omtanke bestridt denna syssla sedan 
majoren. och riddaren Gete lämnat densamma», varföre 
Klingspor hos konungen anhåller om Printz” förordnande 
till direktör vid sjukhuset. — Detta blev även av konun- 
gen beviljat 1). 
Vi se sålunda att under de gängse epidemierna sjuk- 
husen i Lovisa voro överfulla. Därmed är likväl icke sagt, 
att utrymme skulle saknats för sårade eller för kirurgiska 
patienter. Därpå tyder ett brev från adjutanten Sillén 
till dennes syster, vari säges att sårade och sjuka officerare 
vanligen insändas till lasaretten i Lovisa, och senare skri- 
ver han bland annat: »En gref Levenhaupt skref också 
häromdagen från Lovisa till någon, att där är ohyggligt 
att vara; man ser ej andra än dem som förlorat armar och 
ben, eller som afskära armar och ben; och icke sällsynt är 
att finna et helt Boston-parti med 5 fötter eller ben under 
bordet och händer öfver bordet i proportion. NB. i 
Lovisa är det egentliga Officers Lazarettet». 
1) Riksark. i Sth. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 13 
