232 
skaffningsmedlet och man lovade att för honom förfärdiga 
en dylik. Den 19 juni, då reträtten från S:t Michel begynte, 
sände v. D. sin dräng för att avhämta hästbären. Men 
denne mäste ätervända med budskapet, att ingen bär 
hade blivit förfärdigad, varföre i stället medsändes en kärra. 
Därmed var v. D:s flykt omöjliggjord. Han säger: 
»Den som sedt dessa finska oskodda kärror, utan skalmar: 
kan lätt finna omöjligheten för en blesserad, som jag var, 
att transportera sig på dem i stenig och backug väg»!). 
— Då han såg, att fienden begynte svärma på slätten vid 
kyrkan och att kosacker och baskirer begynte plundra i 
gårdarna, icke 400 alnar från stället, där han stod, mödga- 
des jag», sade han, »matt och svag återgå till min säng; 
tog af mig min blodiga jacka, lade den på mina fötter, 
min genomskutne blodiga hatt bredvid sängen på en stol 
min sabel i sängen, väntandes mig blifva martyriserad 
liksom det händt med tre blesserade soldater, dem sacaquer 
anföllo, uppristade hals, armar och buk på, afskuro dem 
födslolemmarne, släpande dem rykande i sin blod. En 
blef hängd i ett träd». 
v. D. vederfors dock personligen icke något ont. Han 
fick behålla sin sabel och blev krigsfånge, men tilläts på 
sitt hedersord att i »Finland eller Sverige sköta sina 
blessyrer». — 
1) Ehuru han uti berättelsen om färden till S:t Michel icke 
nämner, att han även begagnat sig av kärra, ar det dock troligt, 
att han åtminstone under någon del av vägen gjorde detta, ty 
Brakel omnämner i sina anteckningar, att da han 18 ar senare 
sammanträffade med v. D. och denne begynte tala om Porosalmi 
affären, denne yttrade: »När ni lämnade mig, fick jag första for- 
bindningen och fördes sedan pa bondkärra till S:t Michel; mitt 
sår var smärtsamt, men ej sa mycket som ryssarnas ankomst.» 
Bidrag t. känned. af Finl. 
