233 
Samma dag på kvällen avtågade de ryska trupperna 
till Jockas. — Kosackgeneralen Denizoff hade ådra- 
git sig en skottskada i armen och nödgades även kvar- 
stanna. Enligt v. D:s utsago »löp (han) fara att få kall- 
brand i armen, därest den snälla doktor Ammilon ej fått 
honom om händer». 
Av allt att döma synes Ammilon haft ganska svårt 
att reda sig med de sjuka, emedan de avtågande ryska 
trupperna medtagit sjukhusets fältskärer, varjämte fråga 
var att även Ammilon skulle avlägsnas från sjukhuset, 
och endast en, den mest okunnige, kvarlämnas. Men på 
majorskan Tigerstedts böner — major Tigerstedt var en 
bland de sårade på sjukhuset — »fingo vi», säger v. D., 
»bibehalla Ammilon, hvilken flere veckors tid helt ensam 
måste betjena 40 blesserade soldater samt 5 officerare, 
refuserande 300 dukater av general D eniz off». 
Från sjukhuset i Jorois, dit v. D. överförts, berättar 
han, att: »Alla fångna, sårade och friska Ryssar fördes 
till Rantasalmi. Bristen på fältskärer gjorde, att de stackars 
sårade lågo 11 dygns tid med första förbindningen, så att 
åtskilliga haft mask i såren. Detta orsakade ock, att ganska 
många sedermera dogo på lazarettet i Jorois» 1). 
Rörande den sårskada v. D. erhållit har han antecknat, 
att å sjukhuset konstaterades att kulan hade utstudsat. 
Fem veckor efter blessyren uttogs en benflisa. D. 3 sept. 
var allt läkt med ett djupt ärr i pannan. Under hela året 
1790 var han frisk utan särdeles värk. I januari 1791 
begynte värken åter, tilltog oerhört, så att i början av 
febr. sängen åter måste intagas. D. 17 febr. bröt det 
gamla såret åter upp med starkt varflöde; nu inträdde 
1) Några anteckningar av v. Döbeln. Första delen, p. 121. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
