239 
bar, til hvars transport 6 à 8 man fordrades; men blef en 
soldat traffad maste en man pa hvar sida leda honom 
under armarna hela 6 à 7 fjerdings vag at Elimä». 
Utom de lidanden, som genom ovanbeskrivna, brist- 
falliga transportmedel asamkades de sjuka och sarade, 
kunde även stora olägenheter och olyckor vallas genom 
den mängd stridbart folk, som för deras hjälp togos i 
anspråk. 
Enligt Nobelschéld var ställningen på kvällen efter 
striden »högst vådelig», då man icke ett ögonblick var 
säker för anfall och den överblivna styrkan icke uppgick 
ens till 300 man utmattat manskap, vilket ständigt måste 
hållas under vapen. Han anmälde därföre hos gen. v. 
Platen, att mycket friskt manskap hela dagen avtågat 
med blesserade mot Elimä, varigenom styrkan ansenligt 
minskats, och ovisst vore »enär desse sjelfvilligt torde åter- 
komma». — Efter v. Platens svar, »Var braf bringa mig dem 
hit igen», for han, »glad att kunna något uträtta», genast 
till Elimä. — I byarna därstädes hopsamlades 100 man 
och 1 officer, med vilka han på natten återvände till lägret 
och dem han avlämnade hos generalen, med tillkänna- 
givande, »at de öfriga, hälst af Enke d:r Lif Regemente, 
voro i aflägsnare byar kringspridde, hvilka tiden och 
mörkret hindrade mig nu kunna framskaffa. Hvaröfver 
generalen sit välbehag betygade». 
På samma gång Nobelschöld framhåller bristerna och 
svårigheterna vid de sårades transport, lämnar han en 
beskrivning över vad ryssarna i den vägen kunde prestera. 
Han skriver: »At fienden ej hafvit denna olägenhet, 
synes nog i de mästa affairer, där tillräckelige bårar och 
sjukvagnar alti efterfölgde, och vid fredens slut såg jag 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
