254 
Mannerskantz över försvarsanstalternas på Sveaborg brist- 
fälliga tillstånd och anhåller om garnisonens förstärkning. 
Han säger, att da bevakningen och defensiven ay fastnin- 
gen i nåder blivit honom anfortrodd, han anser det för 
sin plikt att i underdanighet inrapportera, att han — med 
den ringa garnisonen av 828 man, sjuka däri inberäknade, 
samt 74 man för artilleriet — icke kunde bestrida den dag- 
liga tjenstgöringen, än mindre vara 1 försvarstillstånd vid 
en oförmodad attack av en fientlig flotta, vilket när som 
helst kunde inträffa. Han hade redan tidigare tvenne 
gånger, d. 13 mars och 10 maj, genom greve Meijerfelt 
anhållit om garnisonens förstärkning till 2,000 man 
infanteri och 300 man artilleri, en styrka som alltid, även 
under fredstid, varit dar förlagd. 
För att icke helt och hållet »utfatiguera» den svaga 
garnisonen, hade Mannerskantz sett sig tvungen åsido- 
sätta en stor del högst nödvändiga arbeten såväl vid fäst- 
ningslinierna som bestyckninger. Då bristande tillgång 
på trupper torde varit orsaker till att den äskade förstärk- 
ningen uteblivit, så anhöll han sedermera hos konungen 
att åtminstone 1,000 man infanteri och 200 man artilleri 
måtte sändas till garnisonens förstärkande). 
Slutligen, då man begynte att från fästningen, för 
arméns räkning, bortföra dess kanoner, kunde Manner- 
skantz icke underlåta att hos konungen allvarligen fram- 
ställa de svåra följder däraf kunde uppstå. Brevet är dat. 
d. 23 januari 1790 och lyder: 
»Stormägtigaste Allernadigste Konung. 
Jag lefver i den fulla öfvertygelse det den högste guden 
Välsignar E. M. stora förehafvande, och at E. M. segrande 
= 1) Meijerfelts arkiv II. 8. Brev och rapporter. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
