259 
ej vänta tills sjukdomen tager Ofverhand. 4:0. Att gå hvarannan 
inbördes tilhanda och tilskynden den cumgängeliga och nödvändiga 
varkstalligheten. Sa billiga, oegennyttiga och med manneskeliga 
känslor förenade propositicner hoppas jag blifva antagne och 
hvarföre jag väntar Eder kärlek och förtroende tillbaka.» 
Christian Herman Carger. 
»Församlingen betygade häröfver sin vordnadsfulla tacksamhet 
och försäkran att i möjeligaste måtto efterkomma Herr Docktorns 
villja.» 
Slutligen anmälde Carger, att da han, som ägde att handhava 
sjukvården även inom de andra socknarna i länet, icke kunde 
hinna besöka alla sjuka, varför han skulle på alla prästgårdar 
lämna nödiga medikamenter och föreskrifter. 
Därefter gjorde hemmansegarene hos doktorn den {orfragan 
om något arvode för hans besvär framdeles komme att uppbäras, 
vartill svarades, att »som denna resa är hans Embetes skyldighet, 
han därföre så mycket mindre ingen betalning fordrar, utan vore 
det hans största belöning, om en var ville af Christelig kärlek 
efterlefva de underrättelser som nu blifvit dem gifna.» 
Vidare frågades, huru med betalningen för medicinen komme 
att förfaras, vartill Carger svarade att enrollerings manskapets 
medicin kekostades av kronan, men att de förmögnare av all- 
mogen, »om de sådan betarfvade», borde betala, men att då sjuk- 
domen mest uppträdde bland den fattigaste befolkningen, dcktorn 
trodde att vederbörande ej komme att fordra ersättning. 
Skrivelsen var undertecknad: 
»I fidem pretceolli 
Lars Basilier.» 
I brev till Coll. med. av den 30 mars 1790 delger 
Carger de åtgärder han vid sina resor inom Uleåborgs 
län vidtagit i anledning av den där utbrutna smittosamma 
maligne feber, vilken härjade även bland det från Karelen 
aterkomna frikarsmanskapet och spritt sig förnämligast 
till den fattigaste delen av befolkningen. Han beskriver 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
