267 
ej fått sa manga supbröder, som pa denna korta tid af 
de nya Ryska vännerna, hvilkas namn likväl til masta 
delen voro mig okända. 
En gång kom en Baskir major med 20 a 30 af sitt folk, 
fullt beväpnade, ridande till vårt lager. Han började sin 
artighet med en exercis. Ryttarna kastade stegbyglarna 
1 kors öfver sadeln och hoppade opp stående på dem. 
Betslet togs från mun och fäldes löst om hästhalsen, 
hästarna sattes i galopp och svängde om utan att någon 
Ryttare vacklade på sadeln. Sedan börjades med mal- 
skjutningen men denna lyckades ej lika väl, ingen pil 
träffade den i luften oppkastade mössan. Majoren blef 
ond och hotade och puttrade på sitt språk, ryckte till sig 
en boge och en pil, en Baskier kastade upp sin mössa, 
som nedföll med den väl riktade pilen, som majoren af- 
skjutit. Stålt öfver sin skjutskicklighet, lät han genom 
ord och tecken förstå att hans vapen var godt bara det : 
rätt begagnades. Majoren blef af oss buden till middag, 
hans folk trakterades med bränvin. Efter måltiden dracks 
punsch och vid den brorskål, hvarmed äfven jag hedrades, 
gaf han mig en pil såsom ett vänskaps-bevis. Detta minne 
af bror Baskiren fins ännu hos mig. Sedan ett högtidligt 
Tedeum blifvit afsjunget i bägge Lägren öfver den ärofulla 
freden, och sedan allt var färdigt till uppbrott, afmarche- 
rade hvar och en Corps till sina hemorter. I slutet af okto- 
ber hade jag åter den glädjen att få omfamna mina för- 
äldrar och syskon.» 
Sjuk- och dödlighetssiffrorna. 
Ehuru fullt säkra siffror över de förluster 1 människo- 
liv detta tre år långa krig förorsakat landet, icke finnes, 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 
