273 
visar sig; Getta hände äfven har och det föreföll mig i början under- 
ligt at se sa stor förödelse utan forblodning; men jag fant nog 
raison hartil, da jag betraktade det slarfviga sarets beskaffenhet. 
At göra underbindning var cmojligt; ty jag hade kanske fått 
söka Lumina Vasorum i Abdomen. Jag separerade därföre de 
största Slamsorne, tog ut en hop bensplittror med all möjelig 
varsamhet, for at ej störa Grefvens tranquille humeur och for 
at ej genom hardt handterande väcka plågor, hvaröfver han ännu 
ej klagadt. Lösa kott- och klades-slarfvor rubbade jag ej tils 
vidare, utan började förbinda pa följande sätt: 
Under låret och ryggen lades et mångdubbelt Lakan. Emellan 
detta Lakan och Låret en dubbel Compress, så stor at den gick 
inemot 2 hvarf omkring låret, denna kliptes i form af en mång- 
häfdad binda. 
Sedan jag applicerat desse på undre sidan, började jag borttaga 
Heterogene af löst kött och slarfvor (upifrån nedåt) och allestädes 
hvarest jag fant blod framkomma (som dock var litet) applicera- 
des Tampons af Charpie med Aqv. Stypt. Hela såret fyldes med 
Charpie, betäcktes med en tunnare Compress, och sist lades den 
i form af månghufvad binda, nedifrån upåt. Externe brukades 
dubbla Compresser indränkta i R. Sp. Vin. Gall. Acet. Vin. Aqv. 
font. ana. lib. 1 1%. Sacchar. alb. unc. 4. Sp. Victriol. unc. 5. 
Cirkulair-Bindan fant jag otjänlig, emedan den ej utan svårig- 
het och genom Larets lyftande, til plåga för patienten, kunde 
anläggas. 
Det hör ej til ämnet jag här talar om, men det torde dock tillå- 
tas mig nämna et och annat, som visar den contenance och sinnes- 
styrka, hvarmed Grefven uthärdade sina plågor. Herr Capitainen 
och Riddaren Lagerstråle har ej vägrat lämna uplysningar i det, 
hvad jag vid detta tillfället sjelf observerade. 
I allmänhet gjorde jag den observation, at alla, som blifvit 
illa blesserade, voro mot förmodan tyste. Man hörde dem då 
och då jämra sig; men merendels voro de som i en dvala, hade 
ingen redighet och kunde ej beskrifva sina plågor, som förmodeli- 
gen, per consensum från den totala skadan, måste varit allmänna 
för hela kroppen. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 2. 18 
