61 
i allmänhet högre, vinterminima lägre. Det förra beror 
väl mest på strålningsfelen i Lovisa, det senare på de mil- 
dare vintrarna under senaste decennier. 
För de absoluta extremerna gälla ungefär samma all- 
männa regler som för genomsnittsvärdena. Året 1760 
- framstår här såsom särskildt märkligt, i det att då iakttogs 
såväl det högsta (32°) som lägsta värdet (—39°) på hela 
observationstiden och under 6 månader nåddes högre 
maxima än under öfriga år. Nämnda temperaturminimum 
om —39° är möjligen ännu något för högt, ty vid det 
tillfälle då värdet iakttogs, den 7 januari 1760, hade obser- 
vatorn såsom förut nämnts antecknat, att kvicksilfret 
kröp in i kulan, d. v. s. skalan tog slut och dess slutvärde 
3834 antecknades. Enligt Leche iakttogs i Abo samti- 
digt —36.4”, enligt Ehrenheim —38”. Denna dag var 
därför troligen en af de allra kallaste i södra Finland 
under senare hälften af 1700-talet. Först i början af 
1800-talet iakttogs i Åbo kölder, som öfverstego nämnda 
värde om —38°, nämligen 1803 och 1820. Likaså var 
kölden i Stockholm den 7 janauri 1760 — —29°, den 
starkaste man där på 1700-talet observerat. Nämnas må 
äfven att 2 dagar tidigare för Torneå antecknats —89?, 
erhållet med en kvicksilfvertermometer, i det man då 
ej ännu kände att kvicksilfret frös och blef oanvändbart 
for temperaturmätningar vid starkare köld än ce. —39. 
Temperaturens årliga medelamplitud vore i Lovisa 
60”, och ur Leches observationer finner man densamma 
för Åbo —58°. Den absoluta amplituden var enligt båda 
observationsserierna 71°. 
Nat. o. Folk, H. 76, N:o 1. 
