388 ' . 20 



stor, hvorfor del ogsaa hører til de almindelige Syn , al see Exkrementerne udkastes gjcn- 

 nem Gatboret i Spidsen af det næsten vandret liggende Analled M. Dog Larven kan ikke 

 lade sig nøje med den Føde, som findes i Vandets Overflade, og som den i den nys omtalte 

 hængende Stilling kan hvirvle ind i Munden paa sig, og man seer den derfor ofte vride og 

 krumme sig'^stærkt, idet den med Mundaabningen og dens Hvirvelbørster følger Overfladen 

 af dens egen Krop og da navnlig af Aanderøret, for ligesom at afskrabe, afplukke eller 

 afviske de Dyre- og Planteorganismer, som have sat sig fast paa eller ere fremvoxede paa 

 dens egen Overhud. Swammerdam, Bibi. Nat. p. 145, sætter derimod disse Bevægelser i 

 Forbindelse med Aanderørets Evne til at holde Larven hængende i Vandskorpen, for at 

 «restituere» dette, og sammenligner dem med Vandfuglenes Pudsen af deres Fjedre og 

 disses Indsmøren med Olje. 



Larvens Vægtfylde er paa noget nær den samme som Vandels , og man seer Lar- 

 verne snart ligesom synke stille ned ad Bunden til, medens de til andre Tider stige 

 langsomt i Vejret, tilsyneladende uden egne Bevægelser, men altid i samme skraa Stilling 

 med Hovedet nedad. At denne opadgaaende eller nedadgaaende Bevægelse for en stor Deel 

 skyldes eller kan skyldes Hvirvelorganernes Virksomhed, forstaaes let, naar man seer 

 Larverne skride nedad langs Glassets Vægge under hastige og stadige Hvirvler af disse 

 Organer. Men et andet Moment, som har Indflydelse paa Larvens Vægtfylde, er ogsaa den 

 Hastighed, hvormed Larven har sluppet sit Hold i Vandskorpen, eller, hvad der følger heraf, 

 den større eller mindre Luftblære, som Larven ved denne Lejlighed har taget med sig 

 under Nedstigningen. Som oftest ere altsaa Larvernes Bevægelser stilfærdige og rolige, 

 hvad enten de stige eller synke nedad for at lage Føde til sig, eller de hæve sig opad for 

 Aandedrættets og Hvilens Skyld. Men ikke sjældent kommer der Fart i Larverne, naar de 

 forstyrres eller foruroliges, og da vil man see dem fare med stor Voldsomhed i skraa 

 Retning nedad Bunden til eller frem og tilbage i Vandet, naar de heller ikke finde Ro paa 

 Bunden, idet de hele Tiden bugte Kroppen med stor Hastighed. 



Efter Dom Allou's (Reaumur) og Kleemann's Iagttagelser skifter Larven 4 eller 3 

 Gange Hud, og efterat have forvandlet sig til Puppe, Fig. 11, staaer denne atter i en krum- 

 bøjet Stilling tæt under Vandskorpen med den skraal afskaarne Ende af Nakkerørene liggende 

 lige i denne, og med de yderste Spidser af Børsterne, «Bærebørsterne» , paa Bagkroppens 

 forreste Deel ragende op over Vandet, Fig. IIb; Fig. 15. Dog har den nys udkomne Puppe 



Barth, 1. c. Cap. II, g 10, angiver, at en vis Woifius i sine Tentaniina PI. III p. 428, udførligt har 

 beskrevet disse Exkrementer som Larvens Æg: «Nec o£fendere debet, quod suorum vermiculorum 

 aliquem ovula parientem Vir celeberrimus (a: Wolflus) vidisse sibi visus est, excretiones enim aliæ, 

 quod pace tanti Viri dixerim, esse polerant quæ putabuntur ovula». løvrigt har jeg ikke kunnet 

 udfinde, hvem denne Wolfius eller hans Tenlamina ere, og Earth's øvrige Citater tilstede en vis 

 Tvivl, om det her citerede Sted nødvendigt angaaer en Culex-Larve. 



