34 
nellä oli pohjoismaisia tiedonantajia. Mitä erittäin Suomen 
muotoon tulee, niin se on jonkun verran oikeammin kuvattu 
kuin ennen mainitsemissamme kartoissa sekä Pohjanlahden 
kautta Skandinaaviasta erotettu. Tällä lahdella on kuiten- 
kin omituinen suunta: se ulottuu näet suoraan etelästä 
pohjoiseen ja tekee sitten äkkinäisen käänteen itäänpäin. 
Erittäin kuvaava on myös Suomenlahden suunta: se kul- 
kee lounaisesta koilliseen ja kääntyy sitten melkein poh- 
joiseen. Suomi jää siten pitkän ja kapean niemimaan muo- 
toisena molempien lahtien välun. Tämä Suomenlahden 
muoto (joka johtuu kompassin poikkeamisesta) tavataan 
niinikään samanaikuisissa Itämeren seutuja esittävissä me- 
rikorteissa, jotka ovat hollantilaisten merenkulkijain te- 
kemiä. 
Zieglerin kartassa on vain harvoja suomalaisia pai- 
kannimiä ja yksi ainoa järvi, ,Peynthe“ (Päijänne), joka 
purkaa vetensä suorastaan Suomen lahteen. — Kuten mai- 
nittiin, Ziegler on tarkka astemääräyksissä; hän asettaa 
Suomen jotenkin oikein 619 ja 709 välille pohjoista le- 
veyttä. ; 
Olaus ja Johannes Magnuksen teokset, joihin nyt 
siirrymme, sisältävät tosin hyvin paljon tarullista ainesta, 
satuja ja perusteettomia kertomuksia vanhempaa ja uu- 
dempaa tekoa ja ovat sutä syystä monessa kohdin sangen 
epäluotettavia. Mutta siitä huolimatta ne ovat kuitenkin — 
varsinkin tämä koskee nuoremman veljen, Olauksen, julkai- 
suja — sivistyshistoriallisessa sekä kansan- ja maantieteelli- 
sessä suhteessa hyvinkin tärkeät, ne kun vieraille kansoille 
monen tarun ohessa tarjosivat mitä runsaimman todelli- 
senkin tietovaraston noista Pohjolan maista ja niiden 
asukkaista, joita siihen saakka niin vaillinaisesti tunnet- 
tin. Näiden maiden oloihin tietysti Magnus veljek- 
Bidrag t. känned. af Finl. 
