59 
vaksi. Kartalle ovat piirretyt ainoastaan rannikot, eikä 
sisimaan pintasuhteita ole huomioon otettu, niin esim. el 
näy suurta tarullista „Valkoista järveä“ Pohjois-Suomessa. 
Omituisuutena mainittakoon, että Jäämeri pohjoisessa ja 
Pohjanlahti etelässä ovat toistensa yhteydessä kapean, ka- 
navan tapaisen vesiväylän kautta; nähtävästi on otaksuttu, 
että Tenojoki ja Tornionjoki ovat yksi ja sama virta. Ran- 
nikkopaikkojen nimet tässä kartassa osoittavat Järjestelynsä 
ja tiheytensä kautta selvästi, mitä väylıä hollantilaisten oli 
kauppamatkoillaan etupäässä tapana kulkea. Tukholmasta 
purjehdittiin Ruotsin saariston („Swetse scheeren“) ja 
»Buchscheer“in kautta Ahvenanmaan saariryhmän ohitse 
Suomenlahden pohjoisrannikkoa pitkin Viipuriin saakka, 
joka on Suomen saaristosta („Finsche Scheeren“) ıtään- 
päin; tässä oli näiden retkien päätepaikka lahden pohjois- 
puolella Toinen kulku taas kävı pitkin lahden eteläran- 
nıkkoa Narvaan asti, joka oli toisena loppukohtana. Siitä 
ıtäänpäin sijaitsevat vedet olivat hollantilaisille kokonaan 
tuntemattomat, josta syystä he kartoillaan purtävätkin ran- 
nikon kääntymään Narvasta koilliseen Viipurin lahteen, 
jättäen Suomenlahden itäisimmän pohjukan, nykyään n.s. 
Kronstadtin lahden, huomioon ottamatta. 
Pohjanlahden rannikoilla on tässä kartassa vain vähän 
paikannimiä, eikä tällä merellä ollutkaan merkitystä hollan- 
tilaisten kaupassa. 
Paitse tätä yleistä karttaa Waghenaerin kokoelmassa 
on myös yksityis-karttoja, joista yksi esittää Suomen- 
lahden itäisintä osaaa, Viipuria sekä Tallinnaa satamineen. 
Viipuria lähinnä oleva osa Itä-Suomea on latinalaisessa 
käännöksessä saanut eksyttävän nimen Finmarchia. 
Waghenaerin teoksesta ilmestyi pian uusia painoksia, 
esim. saksalainen Amsterdamissa v. 1589. Sen kääntäjä ja 
‘Nat. o. Folk, H. 68, N:o 2. 
