93 
Vielä loppumatkallaan Suomen kautta kulkijoilla oli vas- 
tusta huonoista hevosista ja umpeen pyrynneistä teistä. 
Mukavammin asukkaat liikkuivat, nimittäin suksillaan, 
jotka myös erityisesti kiinnittivät van Wouwin huomiota. — 
Vironmaassa hän ei enää, kun kyytiä tarvittiin, uskalta- 
nut „leikkiä suomalaista leikkiä“ s. o. anastaa hevosia 
vastoin omistajan tahtoa, „sillä talonpojat täällä olisivat 
olleet valmiit antamaan meille selkään tai tappaakin mei- 
dät“. Matkustavalla diplomaatilla ei nähtävästi täällä enää 
ollut seurassaan prestaavia eikä profossia, ja nämät, eikä 
hän itse, olivat olleet mestareita „suomalaisessa leikissä“. — 
Talvella 1634—1635 ranskalainen diplomaatti CHARLES 
OGIER (OGERIUS) kävi lähettilään d’Avauxin seurassa Ruot- 
sissa ja lähti sieltä meritietä Puolaan. Vaikka hän ei näy 
Suomessa käyneen, mainittakoon tässä kuitenkin eräs seik- 
kailu, joka hänelle Ruotsissa sattui, suhen kun osaksi oli 
syynä se, että hän oli saanut suomalaisen kyytipojan, 
jonka kieltä hän ei ymmärtänyt, mistä huomataan, että 
Ruotsin puolella käytettin myös suomalaista palvelus- 
väkeä, joka kyllä muutenkin on tunnettua. Tämä ku- 
vaus yöllisestä talvimatkasta soveltunee sitäpaitse yhtähy- 
vin Suomenkin silloisiin oloihin. Ogier kertoo itse sitä 
vilkkaalla tavalla päiväkirjassaan !. Han oli matkalla Kop- 
parbergiin katsomaan kaivoksia, jolloin hän yöllä kulkies- 
saan sattul jäämään matkatovereistaan jälelle, hän kun 
pakkasen tähden oli peittänyt päänsä eikä siis voinut mi- 
tään nähdä, vaan kokonaan luotti kyytimiehen taitoon. 
1 Caroli Ogerii Ephemerides sive iter Danicum, Svecicum, Po- 
lonicum etc. Lutetiae Parisior. 1656 s. 181 ss. — Ogier kuoli v. 1604, 
ja hänen veljensä toimitti teoksen painoon. Tiedonannot siinä ovat 
monesti vähemmän luotettavia. Varsinkin annetaan siinä hyvin epä- 
edullinen kuva Ruotsin papistosta. 
Nat. o. Folk, H. 68, N:o 2. 
