94 
Huomattuaan joutuneensa yksikseen, hän käski, nin hy- 
vin kuin taisi, ajuria jouduttamaan hevosta, mikä tapah- 
tuikin. Saavuttiin pappilaan, jonka ikkunoista loisti va- 
loa, ja Ogier iloitsi jo, arvellen toverinsa poikenneen sinne 
ja valmistavan paraikaa hyvää illallısta. Han huusi sis 
heitä, mutta ei saanut vastausta, ja jatkoi sentähden mat- 
kaa, itsekseen jo epäillen, oliko kyytimies selvillä- tiestä 
ja seudusta. Pian huomattiinkin, ettei asian laita niin 
ollut: matkustaja jätettiin keskelle kinoksia ja pimeyttä 
sill’aikaa kun hänen seuralaisensa lähti lähimpään taloon 
tietä kyselemään. Nousipa vihdoin maanalaisesta luolasta 
nainen hämmästyksissään, ikäänkuin hän ei koskaan olisi 
ihmisiä nähnyt, ja osoitti kädellään suuntaa. Matkustajan 
täytyı jälleen lähteä pilkkopimeään yöhön Ja tiettömään met- 
sään. „Minä peljästyin“, Ogier kertoo, „ja pidin parem- 
pana palata takaisin kirkolle, jonka olin jättänyt, vaan 
milla kielin, milla keinoin minä tämän tekisin suomalai- 
selle kyytipojalleni selväksi? Simäkös vasta oli tuska 
ja vaiva, kun en saanut sanotuksi, mitä tahdoin, eikä hän- 
kään voinut näistä vaikeuksista selviytyä Reki huojui 
sinne tänne, yhtämittaa vierimme lumeen, milloin mina 
itse, milloin tavarat. Tässäpä vihdoin, sen tunnustan, 
kärsivällisyyteni loppui, ja vaikkei minulla muuten ole ta- 
pana lyödä ihmisiä kuoliaaksi, sivalsin nyt miekkani, 
ikäänkuin sillä lävistääkseni suomalaisen kyytimieheni. 
Poika parka huusi pahasti ja rukoili minulta anteeksi notkis- 
tetuin polvin. Palasimme takaisin kirkolle. Saavuin pappi- 
laan ja koputin ovelle varmasti uskoen täällä saavani pa- 
remman yösijan, kuin susien ja karhujen parissa.“ Huoli- 
matta koputuksista ja huudoista ei häntä kuitenkaan las- 
kettu sisään, kolme kertaa matkustaja sai turhaan palata 
takaisin ja turhaan hän myös etsi toista taloa. Vihdoin 
Bidrag t. kanned. af Finl. 
