132 
Wallhofin taistelun kuvauksessa (tammik. 1626) sano- 
taan voittoa suomalaisten ansioksi, kun muu sotaväki py- 
syi katsojana: 
„Finnonia imprimis haec parta a Gente Trophaea 
Dum Gens spectatrix caetera Martis erat.“ 
Kuinka usein onkaan ylpeä puolalainen pilkannut 
suomalaisten karkeutta, ja nyt hän kaatuu suomalaisten 
miekkaan, saaden siten ansaitun rangaistuksensa: 
„Finnonium solitus risu contemnere robur 
Quam bene Finnonio turgidus ense cadit! 
Judicis arbitrio Supremi corde feroces 
Sic merito poenas, te mediante, luunt.“ 1 
Näiden runojen joukossa tavataan myös jotenkin 
katkera hyökkäys venäläisiä vastaan, joiden luo Kustaa 
Aadolf v. 1626 laittoi lähettiläitä. Millon tama kansa, 
niin sanotaan, on ollut mahtava, on se aina ollut naapu- 
reilleen vitsauksena, ja varsinkin ovat venäläiset julmasti 
hävittäneet Liivinmaata ja Suomea sekä Karjalaa. 
„Donec eras felix armis ac divite gaza, 
Vexatrix Orbis tum Borealis eras. 
1 Prosopopoeia Piorum Manium Seren. Reginae Matris Chri- 
stinae post devictos Proelio Walhoviano Polonos (Meva Pomerelliae 
etc. Poëm Miscell. s. 104, 105). — Daniel Juslenius viittaa Narssiuk- 
seen teoksessaan Aboa vetus et nova, Ab. 1700. (Suomi 1841, s. 20). 
Puolalaisten sekä ylpeydestä että loistavista varustuksista mainitsee 
ınyös eräs tämän sodan aikuinen lentokirja: Panegyricus in Laudem 
ser. Princ. Gustavi Adolphi . . . authore Elia de Nukrois, Augustae 
Trinobantum 1629. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
