133 
Imprimis Livones vexasti immanıbus ausis, 
Monstrum hominis Janus! qvum tibi jussa dedit. 
Quin nec Finnoniae voluisti parcere gent; 
Saevitiaeque tuae signa Carelus habet.“ 
Mutta onpa Venäjä saanut kärsiäkin rikostensa vaati- 
man oikean rangaistuksen veristen sisällisten riitojen ja ulko- 
naisten tappioiden muodossa, ovathan Moskovan taloja lie- 
kit ahmineet, sen kadut täyttyneet ruumiülla ja veri niitä 
pitkin vuotanut virtanaan, josta syystä runoilija nyt toi- 
voo sen muuttavan tapojaan.2 — | 
Eräs kirjailija, joka suorasanaisesti on kuvannut Puo- 
lan sotaa, nimitäin Elbingin linnakreivi y. m. ISRAEL HoprE 
(1601—1679) mainitsee myös usein suomalaiset, joita käy- 
tettun edullisesti varsinkin etuvartiopalvelukseen ja, ku- 
ten jo huomautettiin, kaikenlaisiin rakennustéihin.* Vali- 
tettavasti hän myös kertoo, ettei Ruotsin vaki tahtonut 
olla vihollista huonompi ryöstämisessäkään, ja että siihen 
sekä ruotsalaiset että suomalaiset tekivät itsensä syypäiksi, 
varsinkin Preussissa v. 1626. Sotakuria koetettiin kuitenkin 
ankarastı ylläpitää, sıllä Oxenstjernan käskystä pystytet- 
tin keskelle Marienburgin toria hirsipuu pahantekijäin 
pelottimeksi. 
1 Iwan IV Wasiljewitsch. 
2 Ad Moschovam Russiae Metropolin (Op. cit. Poém. Moscho- 
vitica s. 78). 
3 Israel Hoppes, Burggrafen zu Elbing, Geschichte des ersten 
schwedisch-polnischen Krieges in Preussen, hrsgg. v. M. Toeppen. 
Leipz. 1887; passim, (Die preussischen Geschichtschreiber des 16 u. 17. 
Jahrhunderts Bd. V). 
Nat. o. Folk, H. 68, N:o 2. 
