159 
Tämän ajan oppineet taas muistuttivat siitä, mitä mui- 
naisajan kirjallisuudessa, johon oltiin hyvästi perehtyneitä, 
oli mainittu Pohjois-Euroopan kansoista. Mielihyvällä huo- 
mauttivat hekin sıitä, että Kustaa Aadolfin sotilaat olivat 
muka juuri sen kansan eli goottien jälkeläisiä, joka Ala- 
rikin johdolla oli valloittanut Rooman. — Toisinaan teh- 
dään tässä se erehdys, että luullaan suomalaistenkin pol- 
veutuvan gooteista, mikä kuitenkin oli anteeksi annettava, 
koskapa Tacitus, johon etupäässä nojauduttiin, oli sanonut 
olevansa epävarma siitä, lukisiko hän „Fennit“ germaa- 
neihin vaiko ei1. — Tämä välte tavataan esim. saksilaisen 
professorin August BucHner’iın ylistyspuheessa Kustaa 
Aadolfista (pidetty hänen kuolemansa jälkeen)?, missä hän 
sitä syytöstä vastaan, että kuninkaan tulon kautta ulko- 
maalaiset muka olivat päässeet Saksan valtiaiksi, huomaut- 
taa, että Kustaa Aadolfin sotilaat olivat saapuneet maahan 
vartavasten pelastaakseen sen vieraitten, nimittäin espan- 
jalaisten ja itaalialaisten, sorrosta. Ja eihän noita ruotsa- 
laisia ja suomalaisia, goottien jälkeläisiä, niin Buchner ar- 
velee, oikeastaan voikaan pitää saksalaisille vieraina. Ver- 
rattakoon heidän kieltänsä saksankieleen, niin huomataan, 
miten läheistä sukua ne ovat toisilleen. Kuuluvathan nä- 
mätkin kansat Saksaan eli Germaaniaan siinä laajemmassa 
merkityksessä, missä vanhan ajan kirjailijat tätä nimeä 
käyttivät, s. o. käsittäen sillä myös Pohjois-Euroopan. 
Toinen kuuluisampi aikalainen, Hugo Grorius (1583 — 
1645) puhuu myös suomalaisista goottien, vandaalien ja 
langobardien historiassaan, missä hän osaksı kääntää, osaksı 
1 Tac. Germ. 46. 
? Augusti Buchneri Oratio gratulatoria (Gustavus Magnus sive: 
Panegyricae Orationes a clarissimis aliquot aetatis nostrae viris de: 
vita ac obitu Gustavi.... Lugduni Batavorum 1637, s. 118, 119). 
Nat. o. Folk, H. 68, N:o 2. 
~ 
