171 
voita kuuliaisuudessa kuningasta kohtaan eikä kunniak- 
kaassa köyhyydessä. Yhtä vähän voi odottaa, että he 
kuolemaa kammoisivat tai paikaltaan pakenisivat, kuin 
että luonnonvoimat väistyisivät ihmisten voimia. Te 
ylevät, horjumattomat ja tyynet sielut, teitä voidaan 
pitää kuolemattomuutemme perusmuotoina ja esikuvina 
(„tamquam immortalitatis nostrae formas ac effigies“), 
te, jotka jo hämärässä muinaisuudessa, niinkuin tuo vakava 
roomalainen historioitsija miltei kaikkien muiden kansojen 
kateudeksi teistä kertoo, olette saavuttaneet mitä vaikeim- 
man taidon, nimittäin, ettei teidän tarvitse itsellenne mi- 
tään toivottaa!. Ja senpä vuoksi on se joko mieletön tai 
tuiki tietämätön, ken koettaa teille vakuuttaa, että kuole- 
maa on halveksiminen, teille, jotka ette ole oppineet sitä 
pelkäämään. Sıllä ettehän te voi kuoleman kautta menet- 
tää, mitä teillä ei ole, eikä teillä ole sitä, mitä muut kuo- 
leman kautta menettävät. Teillä on kyllä köyhyyttä koto- 
nanne, mutta vihollisiltanne saatte rikkauksia. Te ette 
hanki, kuten muut, tarpeitanne rahalla, vaan miehuudel- 
lanne toimitatte itsellenne sekä rahaa että kaikkea, mitä 
tarvitsette j. n. e.“ 
Antwerpeniläinen oppinut KASPAR BARLAEUS luetel- 
lessaan samansisältöisessä ylistysrunossaan? eri kansoja 
kuninkaan sotajoukossa, asettaa niinikään vastakohdaksi 
toisilleen suomalaisten pienuuden ja heidän peljättävyy- 
tensä sodassa: 
1 ,Securi adversus homines, securi adversus Deos, rem diffieil- 
limam assecuti, ut illis ne voto quidem opus sit“ (Tac. Germ. 46). 
2 Tumulus Seren. mi Potent. mi Invict. mi Regis Gustavi Adolphi... 
(Casparis Barlaei Poémata Amstelod. 1645; Poématum Heroicorum 
Lib. I, s. 62). — Barlaeus, oikeast. van Baerle, synt. 1584, kuoli pro- 
fessorina Amsterdamissa 1648, runoilija ja historioitsija. 
Nat. o. Folk, H. 68, N:o 2. 
