185 
Praecipitant; vel si quandoque intacta relinquunt 
Corpora, saltem animas stygis ad cruciamina raptant. 
His aliqui Lapios philctris hodieque teneri 
Credebant, moremque Patrum servare Nepotes 1.4 
Tällaisia kuvauksia ei tarvitse katsoa ainoastaan ru- 
nollisiksi koristuksiksi, jos kohta ne siinä suhteessa saat- 
toivat olla kylläkin vaikuttavia; varmaankin ne monesti 
ovat samalla ilmauksena todellisesta käsityksestä ja va- 
kuutuksesta, ja sellaisina kokonaan sopusoinnussa ajan 
hengen ja sivistyskannan kanssa. 
1 Op. cit. s. 162, 163 (Lib. VII). — Mainittakoon tässä yhtey- 
dessä, että on olemassa myös draamallisia senaikuisia esityksiä Kustaa 
Aadolfin retkestä, kuten Stettinin pedagogion professorin, Joh. Micrae- 
liuksen tekemä Agathander. Siinä eräs talonpoika esiintyy, joka väittää 
kuulleensa, että A:n (Kustaa Aadolfin) sotajoukossa on: 
„Ein solch teufflisch gottlos Gesind 
Das nichtes kan als Fluchen, Schweren 
Und gestalt habe, wie die Bähren: 
Das Wind kan machen, wanns ist still 
Und alles thun, was er nur wil, 
Das sich dem Teuffel hat ergeben 
Und wie ein wild Thier führt das Leben.“ 
Sama talonpoika on kuitenkin, kuten huomataan, itse käynyt 
kuninkaan leirissä, ja kun häneltä tarkemmin tiedustellaan tämän 
sotilaista: 
„Waren sie Menschen, sage mir?“ 
Hän vihdoin on pakotettu tunnustamaan: 
„Bähren sinds nicht und Murmelthier.“ 
(Joh. Micr [aelius], Agathander pro Sebasta vincens et cum virtuti- 
bus triumphans..... gedr. i. J. 1633, nidoksessa „Gustavi Adolphi 
Historia“, Berlin). 
Nat. o. Folk, H. 68, N:o 2. 
