217 
Chemnitz kiittää Augsburgin puolustusta suomalaisten 
y. m. joukkojen kautta, kunnes kaupunki vihdoin nälän- 
hädän pakottamana antautui maaliskuussa 1635, jolloin 
varustusväki kuitenkin sai vapaasti lähteä pois. Kau- 
pungissa vallitsi, hän kertoo, niin suuri puute ruokava- 
roista, ettei poislähteville, nälistyneille sotilaille voitu an- 
taa edes leivän kannikkaa matkan varalle. ! 
Ruotsin armeijan asema olisi ollut epätoivoinen, tais- 
tella kun sen täytyi myös entisiä liittolaisiaan, Saksia ja 
Brandenburgia vastaan, ellei sillä olisi ollut niin taitava 
johtaja kuin Juhana Banér.2 Wittstockin voiton kautta 
24 p. syysk. 1636 korvattiin jälleen suureksi osaksı edel- 
liset tappiot. Tähän taisteluun Stälhandske otti huomat- 
tavalla tavalla osaa kiertäen siivellään vihollisen ja uu- 
distaen taistelun, kun ruotsalaiset jo olivat menettämäisil- 
1 Chemnitz II, 660. Khevenhiller XII col. 1770. Le soldat 
suedois racontant l’histoire . . . par le sieur de Grenaille, Paris 1642, 
s. 269. (Tämä teos käsittää ajan 1632—1642). 
2 Näiden taistelujen aikana maahamme saapui vankina eräs 
saksalainen sotilas. Kun ruotsalaiset Pragin rauhan jälkeen soti- 
vat Saksia vastaan, täytyi eversti Mitzlaffin, Barbyn kaupungin 
komentajan, haavoitettuna antautua Banérille (tammik. 1636). Kato- 
lilainen historioitsjja Wassenberg, joka tästä kertoo, mainitsee, että 
hän ensin lähetettiin Stralsundin ja senjälkeen Suomen etäisimpiin 
äärlin Savonlinnaan, („in das äusserste Finland auf das Neue Schloss"), 
mutta että hänen kolmen vuoden jälkeen onnistui paeta vankeudesta 
ja sitten Venäjän kautta kolmensadan peninkulman pituisen matkan 
jalkeen päästä takaisin kotimaahansa. (Der erneuerte teutsche Florus 
s. 350, 351). — Syy, miksi Mitzlaffia kohdeltiin erityisellä ankaruudella 
oli nähtävästi se, että hän, oltuaan ennen Ruotsin palveluksessa ja 
siellä vehkeiltyään Oxenstjernaa vastaan, oli myöhemmin mennyt vi- 
hollisen puolelle. (Kts. Fryxell, VII, 41). 
Nat. o. Folk, H. 68, N:o 2. 
