iakttagits, så kan detta endast ha skett genom att en 

 del av den starkt reducerande sva velsjrrlig heten resp. dess 

 natrium- och kalciumsalt oxiderats av en annan del därav, 

 så att delvis slutligen svavel resp. svavelväte bildats, — 

 det sista sannolikt som en produl?;t av svavelsyrlighetens 

 resp. svavelsyrans invärkan på den till natrium- eller kal- 

 ciumsulfid reducerade delen av de ursprungliga sulfiterna. 

 Den reducerande delen av svavelsyrlighet (resp. sulfiter) 

 upptager därunder syre och oxideras till svavelsyra (resp. 

 sulfater). 



Därför ägde det särskilt intresse att studera de vid våra 

 försök använda sulfitlösningarnas förhållande enbart för 

 sig, vid upphettning till c:a 140°, för att fastställa huruvida 

 icke den organiska substansen, pinabietinsyran, möjHgtvis 

 genom sin blotta närvaro predisponerat till den egendom- 

 Kga självreduktion resp. -oxidation, som iakttagits. För 

 ändamålet utfördes de längre fram i den experimentella 

 delen närmare beskrivna försöken. 



2. Tidigare försöic av Barbaglia och Gucci. 



Innan vi gå härtill, skall till först anföras, att dessa 

 forskare redan för en längre tid sedan i) utfört en under- 

 sökning^ över huru lösningar av särskilda sulfiter, bl. a. 

 även av natriumsulfit, förhålla sig vid upphettning. Ifrå- 

 gavarande publikation innehåller i huvudsak följande. 



Enligt Barbaglia och Gucci skuUe bisulfitlösningar, 

 exempHfierade med natriumbisulfit, sönderdelas vid en 

 temperatur över 150° enligt likheten: 



') Ber. d. deutsch, ehem. Ges. 13, 2325 (1880). 



Nat. o. Folk, H. 78. N:o 1. 



