13 



4. Kalciumbisulfitens förhållande vSd vanlig 

 temperatur enligt Kiason. 



Innan vi övergå till våra egna resultat i försök 2. vid- 

 kommande denna med sulfitcellulcsa-kokluten identiska 

 lösnings förhållande vid c. 140°, meddelas här ett kort referat 

 av ett arbete, som tidigare utförts av den på cellulosa- 

 området mycket bekanta svenska forskaren P. Klason ^). 



Undersökningen gällde dels en under längre tid utan 

 tillträde för luften uppbevarad sulfitsyra, dels ock sönder- 

 delningen av en färsk sådan lösning vid upphettning. 



I den nära 10 år gamla lösningen, som bevarats i till- 

 smält kärl, hade gips utkristalliserat och lösningen antagit 

 en svagt gulaktig färgton. Sulfitsyran innehöll betydande 

 mängder tio svavelsyra, ditionsyra och tritionsyra. Den 

 gula färgen kunde enhgt Klason möjligen bero på fritt 

 svavel i kolloidal form. Han uttalar vidare, att tiosvavel- 

 sjnra, di- och tritionsyra städse bildas i sulfitsyran, samt 

 att varje temperatur motsvaras av ett bestämt jämvikts- 

 läge mellan svavels3n:"Hghet och nämda syror. 



Vid högre temperatur sönderdelas di- och tritionsy- 

 rci-na i svavel, svavelsyrlighet och svavelsyra: Svavel- 

 syrhghet sönderfaller i svavel och svavelsyra, tiosvavel- 

 sjTa i svavel, svaveldioxid och vatten. »Slutpunkten i 

 sulfitkoksyrans transformation blir altså, att all kalken 

 överföres i gips och svavelsyrhgheten i svavelsyra och 

 svavel, dock så att små mängder di- och tritionsjTa ä-ven 

 finnas närvarande, utgörande relikter av de kemiska för- 



1) Arkiv för Kemi, Miner. o. Geol. IV, N:o 1 (191i;;; sidd. 8—9, 



Nat. o. Folk, H. 78, N:o 1. 



